7i4 Rozbor staroccshé literatury. JVáclaw Hanka: 
bylo při lom wiece nežli šedesáte bratři, a tak sme to s welikyni dowéřením přijali děkujíce 
Bohu, nt'riece beze wšeho pochybenie, že jsú ti již poswěceni i také polwrzeni od pána Je- 
žíše w úřad kněžský. Ale wšak obmýšlejíce dobré netoliko před Bohem, ale také přede 
wšemi lidmi, což na nás jest, mluwili sme spolu o polwrzenie jich w úřad kněžský. I po- 
slali sme к jednomu staršiemu waldenskému: já Michal šel sem к němu, a ten s pláčem 
Bohu děkowal, že ještě před swú smrtí o lakowých lidech slyší, i potwrdil jest mě za bi- 
skupa, wložiw na mě ruku, a nawrátil sem se к bratřím, a jednoho z těch předpowěděných 
Matěje, jenž jest dobré svvědectwie měl od rodičów i od okolnieho lidu, že od dětinstwa 
swého až do toho času zachowán jest bez poškwrny hřiecha smrtedlného w dobrém swě- 
domi, toho já z puowoda wšeho zboru na biskupstwie sem potwrdil, ruce naň wložiw. A když 
wšickni chwálili Boha, a on práci služebnosti té přijal, tehda já hned složil sem oboje kněž- 
stwie swé i waldenské i římské, a od něho znowu kněžstwie sem přijal, abych na sobě jiným 
příklad dal. Potom také jiní majíce od zboru dobré swědectwie.u 
»Toloť jest řád ten kněžstwa Pikhartského, řád roty té, o němž sme napřed slyšeli, 
jak jej Pikharti slawně přijímají, prawiece že proto nás za kněžie nemají, že z toho řádu 
cierkwe nejsme, ješto Buoh ostřcz takoweho řádu, ano takowé příliš wšetečné matlaniny, plné 
bludu a lži. Nebo lidé dobří, zachowalí a wiery hodni, slyšiece hned při počátku to jich 
hlásánie, žehy od kněze waldenského takým spletkem předpowěděným potwrzenie měli , šli 
к tomu knězi waldenskému a to sním s welikú pilností mluwili. Kterýž se wysoce zawazuje 
mluwil, že ačkoli к weiiké žádosti a prosbě jich jmenowaného kněze Michala, když к němu 
přišel, ruku naň wložil zpuosobem a úmyslem oblíbenie pokánie, ale к žádnému žádného 
kněžstwa anebo roty potwrzenie. Odpieralť jest lomu člowěk ten, kněz waldenskv, od něhož 
prawie Pikharti potwrzenie žcby kněžstwa měli, až do té smrti odpieral. A pak znamenaj 
každý co Pikharti tito plelú a puosobie, prawie že od waldenských potwrzenie swého kněž- 
stwa mají. A, jistá jest wěc, že waldenští ti od římských kněží jsú swěceni i stwrzeni , kte- 
réžto kněžie římské, Pikharti owšem zawrhli, prawiece že z wiery to držie, že Buoh lomu 
nechce, aby oni kterého zřenie měli к těm kněžíni, kteříž pocházejí z moci úřadu biskupa 
římského; neb to o nich jistie, že kněžie římští, neslojíc na základu wiery a prawdy, neb 
prawie, že Krystus w nich nepřcbýwá. A tak to musí hýli, že jsú stwrzeni od těch, jenž 
kněžie nejsú, jichžto úřad jest mrtwý, žádného žiwota w sobě nemaje wnítřnieho, a tak jest 
prázdný a jalowý, žádnému prospěli nemoha. A poněwadž jest tak, kterak tehda Pikharti 
kněžstwo mají, neb prawie, že jich kněžstwo pošlo z waldenských. Waldenské to puowod 
má z římských, a to podlé domyslu i mnohých spisów pikhariských , jest jalowé , mrtwé a 
prázdné. Musíť tehda jich kněžstwo pikliarLské wšecko jalowé hýli a mrtwé. Ale jak Pik- 
hartowé, wšecky jiné mordowati chliece, wlaslním se swým mečem sami nešetrně a nepatrně 
mordují, nelitujíce wšccli jiných, také sobě neodpúšlějí, neb z swých řeči a bludów sami 
к lomu přicházejí, že kněžstwa nemají; poněwadž wšecko to pówod má od kněží římských, 
jimž Pikhartowé wšecku moc odjímají. Ale že jsú ti waldenští, o nichž zmienku Pikharté 
činie pošli z swiecenie římského, aby žádný w tom nepochybowal , wypsati chceme, kdy a 
