Tři náboženské Iraklaty z 15. století. 71 5 
kteralc jest se to stalo: wťc jístú i od samVch Avaldcnskxch oznámenii, a od tèch, Jileií sťi 
při té vvèci přítomní byli, к budúcí paměti wvpsani'i.« 
' ' »Kdyz bylo při letech od narozenie božieho tisicieho čtyřstého třidcátého, že weliká 
náramně a ukrutná protiwenstwie času 'toho w rozličných krajinách wšudy dála se proti wal- 
denskyni, tak že \v tom mnozí z nich, zwláštie starší a kněžie zhynuli byli. Tehdy w toin, 
kteří su pozuostali, kně/.í nemnjíce, utekli se к nějakému biskupu Mikulášowi, římského swě- 
cenie knězi, a to léta božieho tisíciébo čtyřstého třidcátého třeliého, za panowánie ciesaře 
Zigmunda, a welmi snažně ho prosili, aby jim kněžie některé swětil, i powolil jest jim. Tehda 
poslali к němu dwa, nějakého Fridricha Němce a Jana Wlacha , kteréžto tyž kněz biskup 
swětil w Praze, w klášteře u Slowanów, při swátku svvatého kříže napodzim léta předepsa- 
ného. Potom pak la dwa kněze již jmenowaná, zwolena za biskupy towařislwa swého. A léta 
božieho tisicieho čtyřstého třidcátého čtwrtého poslána byla do Basilee, a tam času letnieho 
přišedše na biskupstwie sú swěcena a stwrzena opět od kněze biskupa řádu římského, kdvž 
tu byl ještě sněm wšeho kněžstAva. A tak zjewno jest, že waldenští ti wzali kněžstwo od 
římských, a Pikharti prawie, že kněžie swěcenie římského nejsú kněžie. Tehda opět ani 
sami o sobe wěřie, by kněžie měli, jestli že sú kněžstwo swé z waldenských wzali, a ti z řím- 
ských, a římští nic žádnému к užitku prospěti nemohú, jakož nám oznamují Pikharti, tehda 
nic prospěli nemohli waldenským. A waldenští léž nic Pikhartóm. Tak jiné kaziece, sami se 
hrubě a welmi šeredně kazí. Ale že Pikharti ani od waldenských kněžstwa mají, z toho 
zjewno býti muože, že i sami ti waldenští, na kteréž oni ukazují, tomu odpierají a prawie, 
že jim tiem nikda neposluhowali, a Pikharti loho na wěky dowesli nemohú, aniž moci budú, 
by od nich co n)ěli« a t. d. 
Ku konci přidána jest »Tahule česká к nalezení masvpnsta kclíkc bude nedèl kterého 
reku to zwíeš po letech dclepsanijch^i a jde to od léla 140| až do 1565, a jako býwá cisio- 
janus tak jest následující zaznamenání položeno : Tisíce čtvřista časuow jedno sedmdesát 
člúce odboha zpanenkv čisté urozeného prwní syn jménem V\ ladislaw jasného krále Kazimíra 
od země české jest za krále zwolen a náhradě pražském práwě korunowán wochtáb božie 
lodičky do nebes wzeti dále panstwie za jeho třeliého roku bez womyla a desátého w Praze 
jsú doluow s ralhúsu panowé strčeni a katowáni rok pak od búřky té sedmý a w boží tisíce 
celera desetkrát w dewalý umřel nepřielel českého krále !\Ialiáš uherský a Wladislaw český 
na uherský panowánie w ten rok zwolen korunowán pak jest po dni Lamperta swatého lu 
neděli na Bělemhradě panstwie když již české držal rok zajisté dwadcálý. 
Že w posledních časech přijdú /нг/д/Ѵ podle žádostí swých chodiece w newěrách. fol. 
'Ale poslúchají duchów bludóvv a učenie jež diábel skrze swé posly puosobí pod- 
šmurncstmi mluwiecc lež. fol. 6. 
účasten jest zlého ktož se zlým přijímá, i loť oborem se opět odtrhli od toho. 
" a netoliko při této swátosti, ale při jiných ušech wšccky zlkijscdi žádné w čistotě 
jejie nepozuoslawih. 
a též tito pcfcimnkuom swým učinili. 
nežli lito Pikhaili naši jenž pod sanui i^oášniurncstí a pokrytstwím kázie. 
