''36 Rozbor staročeské literatury. P. J, Šafařík: 
starali sě s Instr. : neslarajte se liem, cobysle jedli, 
л;..; ,i by, neby: Hospodine^ by ty byl zde, bratr by mój nebyl umřel. — Hned niž: bo- 
«роЖпе, by ty byl zde, nebyl by umřel bralřec mój. — 
Transgress. lepij jest jeden člowék senda, než by wesken lid zabynul (by jeden clo- 
wěk umřel). 
Dwojný počet. 
Dwojný počet ještě welmi zhusta a dosti prawidclně se zachowáwá, ačkoli i příkla- 
dúw, kdež buď zanedbán jest, buď nespráwné se užíwá, nemálo se nachází. 
Zdeť obojího některé příklady: 
Swój staw podlé buoha ctně wediešta. — Chudým a pútníkóm dáwašta. (Wšudy sta: 
obracowašta, učiništa, nejměšta atd.) — postawy střiedmé, tvváři násmědé, črnú obočí. — po- 
češta sebe s uobú stranu tázati, kterým jsta činem děťatma počele. — na swoji rucè wzem. 
— w twoji ruce poručeji duši mú. — wizte rucě moji a nohy mé (sic!) — neb jsta již wi- 
děle oči moji spasenie twé. — Hospodine, ráda bychwa, abyste sě olewřele oči nají. — как 
jsta sě otewřele twoji oči ? — z jeho swalú očí. — ta dwa swatá kmeti. — na swú swatú 
kolenu poklek. — dwě noze (často), — spasilelowy nohy běchu trudný (t. bolnv). — abvšta 
siedla tato dwa má svnv. — a když ta dwa bratřencě Karinus a Leuchius wšecknu swú řeč 
odmluwišta, inhed před jich očima zmisašta. — když uzřel dwa bratry . . . ana zawlačita 
. . . nebo běšta rybáře, i řekl к nima: poďta po mně, a učiním z wás rvbáře lidské: tehda 
oni ... šli za ním. 
Wýjimky. 
1) Fol. 9 \. 10. (Luc. 1, 16 — 27.) »Pozwal к sobě buoh otec Gabriele archanděla a 
řka к němu: O Gabriel! Buď posel o přewýšenej swatosti. Tobě samému zjewuji to ta- 
jenstwie. ^^'izi, jež ten, jehožto sem к mej twáři podobna učinil, zastaral sě w hřieše; jehožto 
sem к swětlosti stworil, toho jest již zamračila dáwná temnost. Aj toť pro jich weiiký blud 
nechtě aby zahynuli, muši s swého mocného stolu dolów sstúpiti a nad nimi sě smilowati 
skrze mého milého syna na swět seslánie. Jdiž к dèwici s brzkostí, jejžto jmie jest Maria, 
jdi к mého štola к dóstojnému priebytku, jdi к druhému na zemi nebi, jdi к uochraně mé 
wšie swatosti, jdi ku přězwolému (sic) přiebyt^u narozenie mého , prowolaj swětu prwý hlas 
mé radosti. To rozkázánie anděl ot boha wšemohúcieho uslvšaw poče w sobě myslili a 
řka: Toto poselslwie přediwné jest, nikdý neslýchané, a wvniká nade wšie smysly, nade 
wšie rozumy sahá, jež ten , ježto w cherubinowej opatrnosti přehrozen jest , w serafínowém 
horúciem milowání zřetedlnosti a we wšech andělských mocí přirozenie i jedniem rozumem 
neobklíčen jest, ten wpřepokornej děwici žiwútku priebxtek sobě pósobí. Как to móž býti, 
by tak neobsiežiwá moc, jejžto weš swět smvsly nemóž obklíčiti, by sě ta mohla tak w malej 
schráně jejé swalého žiwota schránili ?« \\ niž dobu anděl tak mysléše, promluwi к němu 
hospodin a řka : Co mysli zamuciješ ? Zdalis nezdál prwé we mne poselslwie Zacharie ? 
2) Fol. 10 v. 11. Tehdá andiel to poselslwie ot swalé Trojice přijem к nebeské děwice 
modlitebnému pokoji sě přiblížiw к ní přistúpiw a před ní s weiikú počeští poklek ukázánie 
