Žilvct pána Jeiííe Krista, 737 
nebeské jí prorekl a řka: Zdráwa milosti plná! Tu prawí swat} Ambrož: Ež anděl к ni 
wstúpiw nenalezl jé wuliciech, ne na okéncích na swôtské wčci hledajíce, ne na tržišci s lidmi 
0 ješitných wècech mluwiec, jakž to nynějšieho swěta panny mnohé činie: ale w skrytém po- 
kojíku nalezl ju, ana sě Bohu modlí a prosiec aby Buoh seslal na swět svna swého jediného 
dáwno slíbeného. A jakžto sw. Jeroným w jedněch starých knihách nalezl, w lu hodinu 
Maria člieše swateho I/.aiáše prorocstwie, tu ježto sě píše: Aj toť halma, tociš diewka, počne 
1 porodí svna, jemužlo jmie bude Emanuel, tociš Buoh s námi. To přečetši i poče myslili a 
w swém srdci žádajíc «zdychati, lak w sobě mluwieci: E bych já wěděla, která to bude 
tak swatá i dóstojná diewka, z niežto sě má narodili wšemu swílu slíbený spasitel, kakb\ch 
já jí ráda slúžila, abych sě jen jejé twári nahlédala! A když ona tak mysléše, w tu hodinu 
anděl к ní wstúpil i nalezl ji ana klecéci к zemi nicieše. Bohu sě modléci. Tu jí i řekl: 
Zdráwa milosti plná! Buoh s tebú! 
3) Fol. 85, b. 86. (Mat. 26, 6. Mark. 14. 3. Jan. II, 1.) 
A když Ježíš do Bethanie toho wecera přijide, jeho matka proti němu slziec wynide, 
přitulí ho milostiwě. Potom s ní sědl к weceři. Tu wiece slzí jeho matka než krmí jedla, 
ani co jiného cinieše, než wzdv jemu w oči patřieše. Na lej weceři Ježíš neskrytě к aposio- 
lóm promluwil, как má na smrt poslán i prorazen byli. O přehoíká Iwá, milá matko , we- 
cere, tak hroznů nowinu slvšewši. Tu prawí sw. Anselm : By bylo Izě matce Boží toho wě- 
děti, jenž toj jměl jejé syna proraditi, bylaby na swé hrdélce prowaz wezmiici před nim 
plačící na zemi padla a řkúc: Smiluj sě nade mnú nad nebožickú, milý Judáši! Žádášh 
Ote mne kalich peniez, chciť ráda po wšie swé dui swýma rukama na tě dělali , a tobě we- 
šken nájem dáwati. Pakliť na tom dosti nenie, ale bez mé cti úraza leckomu mě za penieze 
prodaj a w službu leckde porob, jediné sě nade mnú smiluj a mého milého syna neprorazij! 
A také to Anselm prawí, ež by byla swcho syna proradci wěděla, tolik by byla před ním ža- 
losliwě plakala, kromě ačby bvl iwrzij než diabel, bylaby jej к smilowání připrawila. Toto 
jej syn Boží proto zjewiti nechtěl, aby sě to jí nerušilo, což bylo wšemu swětu na spasenie 
o jeho umučení psáno; ale ozřew sě na ni toho wečera, těmito slowy jé potěší a řka: Neplač, 
matko milá, s tebú w zajitřejší středu weš den ostanu! Tu noc Ježíš w Bethanii byl s matku 
a s učenniky milostiwě pomlúwajic (sic), ale Judáše tu ncbieše, neb již o jeho smrti chodieše. 
4) Fol. 108 v., 109. (Mark. 16, i L Luk. 21, 13 ) Čtwrlé sě zjewil hospodin toho 
dne dwěma ucenníkoma, ana jdeta do jednoho hrádku, jenž slowieše Emaus. A když tak 
po cěstě jdúce mezi sobů mluwěšta o těch Ježíšowých přieběziech, ježto sě byli těch dní při- 
hodili: tehdá Ježíš přiblížiw sě к nima |Kjjide po cestě s nima, a oči její tak sě Boži mocí 
držešla (drziessta), jakžto jeho poznali m možešla. К nimažlo Ježíš wece : Které sú to po- 
wěsti, o nichžto spolu jdúc mluwíta a tak trudila jsta. Jemužto jeden z ní jménem Cleophas 
odpowědě a řka: A zda si ty sám půlník w Jeruzalémě, ež newieš co sě jest" tam nynie 
w těchto dnech přihodilo? К nimžto (sic) on wecě: Co sě jest stalo? К tomu oni řechu : 
O Ježíši z Nazarena, jenžto jest byl prorok mocný w řeči i w skutcích před Bohem i před 
lidmi. Как sú jeho židowské starosty knězie i kniežata našie dali na smrt a ukřižowali 
jeho. A my sě nadějechom, by on měl wykúpiti národ Izrahels^ý. A nad to nade wše 
