Die vaticanische Bibliothek. Aen. Sylvius höhn. Geschichte. 65 



sancta videbatur, si Sedes Apost. nuda relinqueretur" — steht am Rande die Bemerkung: 

 „Hic poterit poni, quomodo Lubicensis egit jussu Sigismundi de nuptiis clero restituendis, 

 et multi favebant, inter quos Jo. card. S. Petři, vir sanctus. 1 ' 



5. Joh. Huska's Uibersetzung der böhmischen Geschichte des Aeneas Sylvins. 



(Biblicth. rcginae Sueciae Cod. 60 1, char tac. in 8 maj. scculi XV, inscriptus „Chrcniccn Ru- 



thenum" .) 



Johann Hiiska von Ungrisch -Brod, Pfarrer daselbst, Erzpriester von Lundenburg 

 und Canonicus in Brünn, unternahm und vollendete diese Uibersetzung auf Verlangen der 

 Brüder Dobeš und Beneš von Boskowic und Cernahora im J. 1487 zu Bořitow nnter Černa- 

 hora in Mähren. Diese bisher unbekannt gewesene Arbeit ist daher die älteste böhmische 

 Uibersetzung jenes viel gelesenen Werkes, und zwar nach dessen römischer Ausgabe voinr 

 J. 1475. 



Die Handschrift beginnt unmittelbar mit der Vorrede : „Ze wšecko což se narodj 

 umřjti mosj, a předně lidé, kteréž proto smrtedlnými nazýwagj, wšichni wëdj" etc. — und 

 schliesst: „Nám radda gest oděnjm dobýwati a dosahati králowstwj, ne práw^- a ustawenjm. 

 Amen." Dann folgen nachstehende Notizen (der römischen Herausgeber vom J. 1475): 



„Toho léta kteréhož Eneáš Siluius Piccolominec Senenský, S. Sabiny Kardinal, Kro- 

 niku tuto česku učinil a wydal, wzat gest к naywyššjmu biskupstwj a nazwán gest Pius druhý. 

 Týž hned pro spasenie křesťanského lidu sněm neb sňatek Mantwanský wyřkl, swolal a do- 

 konal léta božieho tisjcjho ctyrstého padesátého osmého." 



„W teyto kronice boguge wěcj rozličnost a welikost s pisaře gegj aneb s pjšjcjho gi 

 stkwélostj i také s wážnostj. Gjžto gsú wydáwili mistři Jan Ssurencr z Bopardie a Jan Mi- 

 kuláš Hayheimeru z Oppenhaynu w Rjmě léta milostiwého a od narozenj Jezu Krista tisjcého 

 ctyrstého sedmdesátého pátého, den desátý mësjce ledna, když gest seděl naymilostiwěgšj 

 Sixtus papež čtwrtý" :č. 



Am Ende steht noch die Nachricht vom Uibersetzer : „Tuto kroniku tak wdáwenú 

 к žádosti a rozkázanj wysoce urozených páníiw pana Dobeše a pana Beneše bratruow wla- 

 stnjch z Bozkowic a s Cerneyhory z wýborney řeči latinskey vv morawskú nebezpráce wyložil 

 gest kněz Jan řečený Húska z Brodu Uherského, farář tu a alcipřišt Břeclawský a kanownjk 

 Brněnský, léta syna božieho tisjcieho ctyrstého osmdesátého sedmého o masopustě w Boři- 

 towě pod Cernúhorú w zemi Morawskey. pro niežto buď čest a chwála naywyššjmu pánu 

 nebeskému." 



Als Probe der Uibersetzung möge hier noch die folgende Stelle Platz finden : „Hrabě 

 Cilský, když se tak ty wěci dály, skrze přátely tagně králi w milost wšel, а к nawrácenému 

 do Wjdně s welikú a blskawú přjprawú tisjc weda gjzdných ohbitých w oděnj přigel. Ge- 

 muž král u postřet z města wygel gest, páni, zcmené, obec i wšitci za njm gdjchu, pozdra- 

 wowáchu, obgjmáchu, chwaljchu hrabjho, gakžto hadáchu se wespolek, hanebněgili ho wy- 

 wrhli, či welebněgi zase piiwolali. Diwné wěci proměněnj : kterýž málo předtjm na púšč 



Abhandl. V Folge. Bd. I В, 9 



