110 



Denkmäler der böhmischen Sprache. Evangelium Johannis. 



40. Oslěpi bog oči jich i otvr'di jich 

 sr'dee, ať nevidia očima i nerozuměju 

 sr'dcem i obratia sie i zgoju je. 



41. Sie reče Esaias, jegda vidé slávu 

 jego i ml'vi o niem. 



42. Věru obako i iz kniazev mnozi 

 věrichu ven', a pro Pariseje nepriznaehu, 

 ahy iz synagogy nevyvr'gli sie. 



43. Milovachu že slávu človéču viace 

 ne-že-li slávu božiu. 



44. Jesus že volaše i reče: kto věri 

 ve mie nevč .... 



Oslěpi oči ich iokaraenil jesť sr d ce ich, 

 da neviděl' očima i nerazumějať srd'e'm' i 

 obrateť se i iscčlja ja (sic). 



Si že reče Isaija, jegda vidě sláva je- 

 go i glagola o njem'. 



Obače ubo i ot k něz' m nozi včrovaše 

 v'n , n' Farisei radi neispovědaacha , da 

 ne is borišta izg'nani badat'. 



V'zljubisç bo расе sláva človččska neže 

 sláva božija. 



Jisus že v z'va i reče : věrujei v me ne 

 vé(rujeť v' me n' v' poslav'saago mç). 



Spalte IV. 



íS. . . . suditi bude jej v poslèdnèjsi 

 den' ; 



4'.). Je-že jaz iz sebesi nemlvich, a 

 jen-že posla mie otec, sam mně zapověď 

 dade če vzreku i če vzml viu: 



Ь0. I vědě ježe zapověď jt-go život 

 \ ěčen jesti. Ježe jaz тГѵіи> jako-že reče 

 mi otec, lako mlviu. 



Jo. XIII. 



1 . Prěde dnem slavném pasce věda Je- 

 siis, jako pride godina jego, aby prčšel 

 iz sego svěla к oteu, je-li milovaše svoje, 

 ji-že běehu v světě, do konca milova je; 



2. I večeria učmiena, kda diabol juže 

 poslaše v sr dce, aby prědal jej Judas 

 Simonov Schajiotis, 



3. Věda, je-že vsie dade jemu otec v 

 rucě, i je-že ot boga vyide i к bogu ide, 



4. Vsta ot večerie i loži rizy svoja 

 i je-li vze pasnicu prěpasa sie; 



(Die Verae 48-49 fehlen in der Abschrift, in H ts. dra XV Jahrb. 

 laufen sie: 



. . . sadit' jemu v' poslědnii d'n'; 



Jako az o sebě neglagolach, n posla- 

 vyi me oťc', ť mně zapověď dasť čto 

 reka ili čto v'zglagolja.) 



I yěm jako zapověď jego život věčnyi 

 jesť. Jaže ubo az glagolja, jakože reče 

 mně oťc, tako glagolja. 



1—9. 



Prěžde prazďnika paschy vědy Iisus, 

 jako pride jemu godina, da přéideť ot 

 mira sego k' oťcu, v zljubl' svoje sašteje 

 v' v'sem miré, do konca v'zljubi je; 



I večeři byv'si, dijavolu uže vložšu 

 v' sr d ce Ijudě Simonovi lskai ioťskuumu, 

 da jego prědasť, 



Vědy že lisus, jako v sja dasť jemu oťc 

 v ra.ee, i jako ot boga izide i k'bogu ideť, 



Vstav s' večere položi rizy svoje i priim 

 lentii prěpojasa se; 



