§. 20. Grammatische Formen. 



145 



§. 20. Grammatische Formen. 



1. Substantiva. 



Sing. Nom. msc. bog. dav. učenik. mir. syn. glas, život. Jesus. Christus. Simon 

 Petr. Judas Skariothis und Schariotis. Pilipp. Esaias. Israel. Sion. diabol. — papež, zlo- 

 děj, deň. кгаГ. test.' otec. Andrej. — sluga. Kaipa. — f. zima. godina. poselnica. — dusa. 

 večeria. — mast', zapovéď. rěč. — n. zr'no. ramie. 



Gen. msc. pogreba. ploda. zákona, světa. boga. (als Gen. u. Acc.) člověka. Jesusa. 

 Jesu Christa, (als Асе.) — konca. Esaie. — /. godiny. vody. synagogy. Bethsaidy. — duše. 

 večerie. pasce. Galilée. — plti. masti, časti. — n. pořekadla, lěta. světla. — nebe. — uglie. 



Dat. msc. sluchu, bogu. světu, člověku. Jesusu. Pilippu. Simonu Petru. — dniu 

 (»dnu«). oteu. papežů. Andrejů. — Anně. — n. činieniu. 



Acc. msc. syn. liud. Petr. Lazar. Jesus, život. Hierusolim. strět. — pokoj. den. — 

 f. vládu, godinu. slávu. — pasnicu. dušu. zemiu. — sěň. zapověď. — n. umyvadlo, dělo. 

 světlo. — srdce. nebe. — davenie. — imie. oslie. znamie. 



Vcc. msc. pane. gospodine. — otče. — f. dci. 



Lcc. msc. světě, chrámě. — f. synagoze. — zemi. — n. učeni. — grěbieti. 

 Sec. msc. Jesusem. — papežem, dnem. — f. oslavu. — pasnicu. — n. sr'dcem. 

 Dual. N. A. V. f. rucě. nozë. — п. oči. 

 Gen. Lcc. /. nogu. 

 Dat. sec. n. očima. 



Plur. Ncm. msc. syni. učenici, chlapi. — kniazí. Parisei. — pogane. Judeve. — slugy. — 



/• tm y- 



Gen. msc. učenik. — peniaz. — kniazev. Judev. — f. dveri. 

 Dat. vise. učenikom. Judom. 



Acc. msc. měšky. věky. — Pariseje. — f. rizy. — lětorosli. — n. znamenia. 

 Lcc. msc. učenicěch. — f. tmách. 



Den Dat. s. msc. »dnu« lesen wir dniu, wie er in spätem Sprachdenkmälern oft 

 geschrieben wird. Die Königinhofer Handschrift bietet für den Dat. keinen Beleg, wohl 

 aber für den Loc. die Form dni dar : I po třetiem dni. 18. 



In dem Nom. pl. msc. tritt dieselbe Mannigfaltigkeit der Endungen zum Vor- 

 schein, die wir in allen altslawischen, mithin auch altböhmischen Sprachdenkmälern an- 

 treffen. Neben der regelmässigen Endung i: svni, finden wir die den Gentil, und Patro- 

 nym. auf -anin, die im PI. das -in regelmässig wegwerfen, zuständige auf e: pogane. Im 

 Kirchenslawischen sind beide Endungen ni und ne gebräuchlich ; doch gibt man der 

 letztern den Vorzug. Die übrigen Dialekte haben sich entweder für die eine oder die 

 andere entschieden; im Serbischen ist die regelrechte Endung i: pogani, Cigani u. s. w. 

 Dieser Unterschied findet auch bei der verlängerten Form -evi, -ovi statt, wo in der 

 kirchenslawischen und böhmischen Mundart bereits sehr früh an die Stelle des i ein * 



19 



