112 Rozbor staročeské literatury. I. P. J. Safarik : 
milowati i wzdřláwati nauky gcdiné proto, žc nauky gsau, t. giskry umu, oswecugjcj mu 
restu к onomu duchu, z něhož wšccko gest a к němuž wsecko se nawrátj. A protož, 
w té takowé doweře a naděgi, žc dnešnj pokus mng dohromyslně přigat bude, budiž mi 
dowoleno obrátiti zřetel piedcwsjm na ono, dle mého zdánj nad slušnost zanedbané pole 
staročeské literatury, a dokázali, že vv něm geště mnohé poklady ukryté ležj, kteréž, pra- 
cně wydobylé a z prachu i Irusck ocjděné, mohlyby poskytnauti nemálo zrn čistého samo- 
rostlého zlata к obohaecnj nyněgšjlio našeho gazyka, magetnosti drahé a welecenné , než 
wždy pf edce netak bohaté, aby giž žádného přjrostku, žádné náprawy snésti nemohla. Památky 
ty, gež zde mjnjra, negsau žádné giné, než neystaršj přeloienj žaltáře a cwangelij, legendy, 
nábožné pjsnè a mcdlitcbvj knihy — památky, obsahem swým a způsobem přcdnášenj začasté 
arci méně púwabné, než to chuť čtcnářůw našeho vyěku požaduge, wšak nicméně půwo- 
dem swým gistotně neystaršj doby české literatury dosahugjcj a w gazykozpytném ohledu 
wysoce důležité, proto mosaice z drahého kamenj, wšak bez krásy a zanjmawosti forera, 
poněkud podobné. Zaljm nyněgšj mé sepsánj a přednešenj, z přjčin každému snadno 
dostupných, bude obmezeněgšj: umjnil gsem zagisté dnes pauze to sdělili, co gako wý- 
sledky swtho wysetřcwánj neyslaršjho českého přelczenj žalmilw př-ed rukama mám. 
Chtěge o starobylosti a powaze neystaršjho českého přeloženj Žaltáře dostatečného 
swětla dogjti, ohljdal gsem se předewšjm po pcr^amcncivých rukopisech, gako těch, kteřjž 
obyč^gně nad giné staršj a spráwněgi psáni gsau. Takowéto rukopisy událo se mi posa- 
wad ctwery nagjti a porownali : totiž rukopis JVitenberský w malém oktáwu. Klementinský 
čili kr. weřegné bibliotéky w kwartu, Kapitulnj rowněž w kwarlu, Poděbradský čili Olesnický 
we foliům. Wšickni tito rukopisowě náležj do XIV stoletj. К těmto přistupugj : zlomek 
českého žaltáře ze XIV. stoletj na dwau listech w malém kwartu we wlastenském Museum; 
giný zlomek českého žaltáře též ze XIV stoletj na dwau listech w malém oktáwu, sdělený 
mi od p. M. Klácela w Brně; naposledy latinský žaltář z XII stoletj s českými meziřádko- 
tvými glcssami ze XIII stoletj w Museum. Na těchto sedmi mně we známost wcšlých ney- 
staršjch rukopisných památkách zakládalo se mé wyšetřoAvánj žaltáře českého, gehož wý- 
sledky teď sdělili mám. 
Abych pak hned z počátku a giž předběžně wýsledky tyto w krátkosti oznámil, 
připomjnám, že w těchto sedmi rukopisech a rukopisných zlomcjch obsaženo gest troge 
rczdjlné přelczenj žaltáře českého, z nichž gednokaždé welice staré a w gazykozpytném ohledu 
welice důležité býti mi se widj. 
Přistupugi к wypsánj dotčených rukopisůw a památek porůznu. 
Žaltář TFitenberský gest pergamenowý rukopis, obsahugjcj w sobě 283 listy w ma- 
lém oktáwu. Náleželť někdy bibliotéce uniwersity Witenberské , teď pak , po wyzdwiženj 
uniwersity, w knihowně theologického seminarium tamže se chránj. W něm text latinský, 
gako základnj, psán gest něco hrubšjm pjsmcm, text pak český wepsán gest mezi onen, 
gako meziřádkowé přeloženj, o něco drobněgšj literau. Saudjc podlé pjsma, obng možné 
položili do prwnj čtwrti XIV stoletj. O dřewněgšjch přjhodách tohoto rukopisu nic n a 
skrze známo nenj: gediné ze slow wnitř na deskách cyrillskými literami připsaných: »Go- 
I 
