Rukopisy českého zalláře. 115 
formuljch : já hřěšnice, já hubeníce atd., s dobrým diiwodem zawjrati lze, že žaltář tento 
psán b\l w dotčeném (1396tém) roce pro panj Alžbětu, manželku pana Jana Bočka zKun- 
statu a dceru Petra z Wartenberku a Kosti (r. 1386 neywyššjho purkrabj českého). Poně- 
wadž pan Jan Boček (před 1. lilO) bez dédicňw zemřel, podobno gest к wjře, že ruko- 
pis tento geho bratrowi, panu Yiktorinowi, otci krále Giřjho z Poděbrad, se dostal, kterýž 
sice též manželku Annu z domu Wartenberkowa měl, a wšak giž něco pozděgi, nežli ruko- 
pis náš psán gest, žiw byl (nar. 1403, umř. 1427 Ledna 1.) Ochotnému prostředkowánj 
ctihodného přjtele swého, p. Purkyně, professera na uniwersitě Wratislawské, mám co dě- 
kowati za obdržený wěrný přepis tohoto důležitého rukopisu, gegž giž dřjwe (1. 1809) 
Giřj Samuel Bandtke byl ohlédal a listownj zpráwu o něm našemu Dobrowskému zdělil, 
kterauž tento we swé: Gesch. der böhmischen Liter. (2 A. S. 18 i) wytisknauti dal. Porow- 
nánjm textu rukopisu tohoto s Witenberským brzo gsem se přeswědčil, že w obogjm ge- 
dno a též přeloženj nám se zachowalo, a že prwnj od poslednjho gedinë w některých 
méně podstatných wěcech, t. w prawopisu, w grammatických formách a dosazowánj sroz- 
umitelněgšjch slow nijsto zatmělých a zastaralých, se dělj. Co se grammatických forem 
dotvče, na gewě gest, že w něm, gako w rukopisu giž téměř konce XIV stoletj dosahu- 
gjcjm, gazyk podlé zwyku onoho wěku a způsobu giných rukopisůw též doby důsledně 
pozměněn a obnowen gest, tak že archaismůw, gako n. př. liud, čakaj, obliubuju, břucho, 
cuzí, junosice, věkv věkóm atd., genž w rukopisu Witenberskcm geště tak zhusta se nachá- 
zegj, tu giž naprosto žádných wjce nestáwá. Co se pak slohu tkne, prawda sice gest, že 
mnohá wetchá a temná slowa nowěgšjm a srozumitelněgšjm mjsta postaupila, tak že k. př. 
nijsto sabírstvo čte se zlosť, m. na pokon — na skončenie, m. stól — stolec, m. pop — 
kniez, m. skulili — činili, m. vece — snem, m. popestiti — zavinili, m. harban — koróna, 
m. ladnost' — krása, m. pihva — fík, m. zbierovali — vyprostili, m. jestojska — krmie, 
m. zatruliti a olrutiti — zahubili, m. dvojduch (diplois) dvojnásoba, m. nzěti (tabescere) — 
zhynuti atd.; a wšak nicméně mnohá giná obhágila swého mjsta, gako n. př. zdvíž (holo- 
caustům), vráž (sors, praestigium) , dučeje (Cataracta), honitva (patria), lazuka (reptile), 
obrznúti (abundare), znjju (confuior, ich verschmachte), tcice (anguslia), mrzkuju (abo- 
minor), připusty (insidiae), nezbožje (infelicitas), vicie (posteriora dorsi), pychlati sie (de- 
lectari), blahaju (benedico) atd., ano někdy, ač pořjdku, podložené slowo řidšj a zanjma- 
wěgsj gest, nežli wvstrčené, k.p. zmek m. diabel, zabistvie (— zabylslvie) m. vzteklstvie (in- 
sania), podjeseň m. wesna (omvlem), roboljř m. sluha, jadánie ш. rydanie (furor), puhlý 
m. široký (vastus) atd. Omvlňw a chyb rozličného způsobu, někdy dosti nemotorných, i 
w tomto rukopisu arci hognost gest, gako n. jiř. mlha mjsto měch (několikrát), zhníli m. 
nzěti atd., a wšak nedostalkowé tito wynahražugj se tjm, žeť on, gakž njže připomeneme, 
к ginému rodu rukopisůw čili к giné recensj, nežli Witenberský, náležj, z čehož následuge, 
že rukopis tento w kritickém ohledu znamenitau gest pomůckau к oprawenj starého textu 
Witenberského, přepisowači welnii zkaženého a porauchaného. 
Následuge , abych o poslednjch třech památkách, gež gsem ku přjtomné práci 
swé pilněgi ohlédal a skaumal, na mjstě tomto krátkau zpráwu podal, t. o glossowaném 
15 * 
