Rukopisy českého žaltáře. 117 
preloženj se zawjrá, rozdjlné od trogjho tlumočenj, w nahoře wytcených sedmi rakopisných 
památkách obsaženého. Tentýž, bez pochyby od Hussitůw anebo Utrakwistňw pošlý wyklad 
pozorowati lze i w lepém pergamenowém žaltáři w dwanácterce z XV stoletj u p. Hankv, 
dále w desjti rukopisech z XV a XVI stoletj, z nichž pět pergamenow^ch a tolikéž papj- 
rowých, we zdegšj k. weřegné bibliotéce. 
Z toho, co gsem posawad uwedl, giž dostatečně wvswitá, že w dotčených sedmi 
neystaršjch památkách trcgc pielczenj českého žaltáře rozeznali lze , totižto gedno ^ rukopisu 
Witenberském a Poděbradském čili Olesnickém , w glcsscwaném žaltáři Musegnjm , a w obau 
zlcmcjch, Musegnjm i Brněnském; druhé w rukopisu Klementinském \ třetj w rukopisu Kapi- 
lalnjm. Na snadě pak gest, domýšleti se , že toto troge rozdjlné wvloženj gedné a též 
knihy перолѵ^іаіо stegným časem, nýbrž po sobě, w delšjm prodlen] času, a že přjčina 
toho množenj wýkladůw we snaženj a usilownosti horliwých kněžj hledati se musj, chtě- 
gjcjch staršj, poněkud nedokonalá a drsnatá, djlem giž zatmělá a nesrozumitelná přeloženj 
wytřelegšjmi a srozumitelněgšjmi nahradili; rowně gasné a pochopitelné gest i to, že této 
změně a tomuto střjdánj rozdjlných tlumočenj weiice přjzniwa byla ta okolnost, že český 
žaltář nebyl knihau liturgickau, neboť u Slowanůw wýchodnj cjrkwe, u nichž , gak wůbec 
wědomo, službv božj w mateřském gazyku se konagj , wjce nad gedno přeloženj slowan- 
ského žaltáře a ewangelij známo nenj. Mnohem diiležitěgšj a к wyloženj těžšj gest otázka: 
které z dotčených třj tlumočenj gest neystaršj a do kterého asi času pňwod každého z nich 
sahá? Aniž gá sobě osobugi, žebych na tuto otázku sám dostatečně odpowěděti mohl, 
anobrž rád se к tomu znám, že pro nedostatek staršjch rukopisůw, w nichžby se Klemen- 
tinské a kapitulnj tlumočenj wyskýtalo , nad ty dwa posawad známé, o starobylosti tohoto 
dwogjho wýkladu nic gistého twrditi nesmjm, třebas o nj nepochybugi: a wšak neohljdage 
se na tu makawau mezeru swého zpytowánj, gjž wyplniti pro nedostatek pjsemných pamá; 
tek mně možné nebvlo, nemohu předce nerozwinauti zde mjstněgi přjčin a dňwoduw, kte- 
rými powozowán gsa onomu přeloženj, genž w rukopisu Witenberském a Olesnickém, dále 
w glossowaném žaltáři Musegnjm, naposledy w obogjm zlomku. Brněnském i Musegnjm, 
se zdržuge, ivelmi ivyscké stářj pripsati hotow gsem. 
1. Z toho, co gsem nahoře powěděl, wjme, že glossator, genž asi w polowici XIII 
stoletj (gak gá saudjm) do swého latinského, nynj w Museum chráněného žaltáře česká 
slowa a průpowědi wpisowal, měl před rukama giž celý český žaltář. Powaha zagisté geho 
gloss gest docela giná, nežli obyčegných, k. př. u Wacerada, kde česká glossa s latinským 
slowem w pádu a počtu a při časoslowjch w času a způsobu téměř wždycky sesrownáwá; 
tuto na odpor tomu welmi zřjdka, a gen náhodau se to stáwá, tak že zřetedlně a makawě 
se widj, že glossator žaltáře gednotliwá česká slowa z celé sady wytrhowal a nad latinská 
posazowal, nic se neohlédage na to, že sazba slow (konstrukcj) w obogjm gazyku rozdjlná 
gest. Podlé toho nelze pochybowati, že českého přeloženj žaltáře giž wXIII stoletj, a sice 
w prwnj polowici geho, stáwalo. 
2. Rukopis, gehož glossator při swé práci použil, byl giž starsjmi a takořka stálými 
omyly piscůw naprzněn, starsjmi a stálými prawjm, nebo tiljž omylowé, gakž nahoře dotčeno 
