118 
Rozbor staročeské literatury: I. P, J. Safařik: 
i w rukopisu Witcnberskóm se namjtagj , n. př. omazal si mjsto ovahal si, nesfuluv- 
ného m, nesniluvného, lutých m. dutých atd. Tyto teď wvtccné chyby a poklésky newošly 
naskrze do rukopisu Poděbradského; než tento naproti tomu má swé wlastnj lakméř stálé 
pisecké poklésky, klada mlha mjsto méch, /hniti m. nzéti atd. Z toho patrno gest, že giž 
w XTII stoletj, w němž neznámý glossator latinský niusegnj žaltář glossovval, rukopisowé 
českého žaltáře we ctenj gednotliwých slow se různili, že nijsty chybami a pokléskami pře- 
pisowateliivv zanečistěni byli, a že w ohledu tom, co do spolnosti a rozdjlůw gistých čtenj, 
w rozličné rody rukopisiíw cili reccnsj se dělili. Takowjto ale rodovvé rukopisûw čili recensj 
powstáwagj, gakž vvědomo gest, tcprwé w dclšjm prodlenj casu, častým přepisovvánjm téhož 
textu, a geho buď zaumyslným oprawowánjm, buď nedbanliwým zanečišťowánjm. 
3. Rukopis Witenberský nese na sobě patrné a wjcenásobné znaky, z nichž wy- 
switá, že z wehni starého rukopisu přepisowán byl. Sem náležj předewšjm to , že přepi- 
sowač na ninoh>ch, a sice neytěžšjch mjstech, gednotliwá slowa, anobrž celé sady a werse, 
wvnechal, nikoli ncdbau a ncdopatřenjm — wpisowal-tě zagisté český wýklad slovvo od slowa 
do latinského žaltáře, kdež mu pozůstalé jnezery , čili newyložená latinská mjsta, takořka 
do očj bjti musely, — nýbrž z bezděčné nauze a potřeby, proto že originálu swého, snad giž 
zwetšelého, wšudy čjsti nemohl. Dále wysokému stářj originálu geho náswědčugj i mnohá 
starým, za geho wěku giž neobyčegným pravvopiseni přepsaná slowa, n. př. napliíi m, naplň, 
krive m. krve, napriznený m. naprzněný, stričenie m. strčenie atd., též časté r mjsto ř, 
w mjsto Uli, a giuá těm podobná. 
4. Přeloženj to stjženo gest onde i onde takowými nedostatky a pokléskami, gakéž 
obyčegně gen při prwnjch nedokonalých pokusjch potkáwáme. Ku potwrzenj toho uwedu 
zde gen dwa přjklady. Zalm 95, 8 slowa: tollite hoslias et introite in atria ejus, přelo- 
žena gsau: vyiíměte dřvi a venděte v sěň jeho. Tlumočnjk zmátl slowce hostia s cslium čili 
gak se we střednjm wěku psáwalo hcstium. W giných dwau wýkladech na mjstě tomto 
cte se spráwně: vzdvihněte oběti. Zalm 108, lO průpowěď: nutantes transferantur fílii 
ejus, wyložena gest w glossowaném a Witenberském žaltáři: v nevidky přěneseni (gloss. 
přineseni) buďte synové jeho. Lépe kapitulnj žaltář: bludní přeneseni buďte (Castalio : 
errantes mendicent. De Wette: Umherschweifen und betteln müssen). I zde patrno gest, 
gak dalece wykladač prawého smy^slu slowa nutantes, snad na nictantcs mysle , anebo tak 
we swém latinském exempláři čta, se chybil. Třetj přjklad, Zalm 18, 2, čtenář nalezne 
njže, mezi wýgimky. Nenj pak к wjře podobno, žeby někdo mezi Staročechy, owšem 
mečůw než péra pilněgšjmi, mage dobré aneb aspoň snesitelné přeloženj žalmůw před 
rukama, o giné špatněgšj byl se pokusil : nýbrž naopak s lepšjm dňwodcm domýsleti se 
lze, že právvě makawá nedokonalost a drsnatost prwotnjho přeloženj pobjdla pozděgšj 
horliwé bohoslowy к tomu, aby se o srozumilelněgsj a wytřelegšj přeloženj žalmůw, této 
w cjrkwi křesťanské wedlé ewangelij neyobljbeněgšj knihy, zasazowali. Giž swrchu gsem 
připomenul, že wýkladowé, gež Klementinský a kapitulnj žaltář w sobě zdržugj, nikoli tak 
otrocky na literách a slowjch latinského originálu, gako Witenberský, nelpěgj, nýbrž že 
sloh gegich, zwláště kapitulnjho, gadrněgšj, wytřelegšj, plynněgšj, gednjm slowem češlěgšj gest. 
