I 
Rukopisy českého žaltáře. 
187 
30. Emittes spiritum tuum, et creabuntur: 
et renovabis faciem terrae. 
31. Sit gloria Domini in seculum: laetabi- 
tur Dominus in operibus suis. 
32. Qui respicit terram, et facit eam tre- 
mere : qui tangit montes et fumigant. 
33. Cantabo Domino in vita mea : psallam 
Deo meo, quamdiu sum. 
34. Jucundum sit ei eloquium meum: ego 
тего delcctabor in Domino. 
35. Deficiant peccatores a terra, et iniqui, 
ita ut non sint: benedic, anima mea. Domino. 
30. Výpusti duch tvój, a stvořena budu : 
i obnovíš obličej zemský. 
31. Buď chvála hospodinova na věky: vzra- 
duje sie hospodin ve vsěch skutcěch swých. 
32. Jenž hledie na zemi, i kííže sie jej 
třiésti: jenž, dotkne hor, i vzkiuie sie. 
33. Vzpëvaju hospodinu v životě mém: 
zpěvaju bohu mému, donidž jsem. 
34. Veselá buď jemu úmluva má: jáz vedie 
vzpvchli v hospodinu. 
3b. Zhvňte hříšní z zemie, a nepraví tak, 
jakž jich nebuď: blahaj, duše má, hospodinu. 
1. In finem, Psalmus David. 138. 
Domine, probasti me, et cognovisti me : 
2. Tu cognovisti sessionem meam et resur- 
rectioncm meam. 
3. Intellexisti cogitationes meas de longe: 
semitam meam et funiculum meum investigasti. 
4. Et omnes vias meas praevidisti : quia 
non est sermo in lingua mea. 
5. Ecce, Domine, tu cognovisti omnia no- 
vissima et antiqua: tu formasti me, et posuisti 
super me manum tuam. 
6. Mirabilis facta est scientia tua ex me: 
confortata est, et non potero ad eam. 
7. Quo ibo a spiritu tuo? et quo a facie 
tua fugiam ? 
8. Si ascendero in coelum, tu illic es: si 
descendero in infernum, ades. 
9. Si sumpsero pennas meas diluculo, et 
habitavero in extremis maris : 
Zabn 138. 
1. Hospodine, zkusil jsi mne, ipoznaljsi mie : 
2. Tys poznal seděnie me i vzkiěšenie mé. 
3. Urozoměljsi myšlenie mé zdaleka: stezku 
mú i provázek mój dostihl jsi. 
4. A vsie cěsty mé přčviděl jsi : nebo nenie 
hlahola v jazyku mém. 
5. A todie, hospodine, ty poznal jsi všecka 
poslednie i stará: ty jsi stvořil mie i položil 
jsi na mie ruku tvú. 
6. Divné učiněno jesť učenie tvé ze mne: 
potvrzeno jesť, a nemoci budu к nemu. 
7. Kam pojdu ot ducha tvého? a kam ot 
obličeje tvého poběhnu? 
8. Ač vzendu na nebe, ty tamo jsi : ač stúpi 
do pekla, jsi. 
9. Ač vezmu peřie mé v zabřězděnie, a 
bydliti budu na skončinách mořských : 
Různočícnj. v. 30. Ol. Vypusť. — V. 31. Ol. v skutcích, bez vsěch. — V. 32. Ol. hledi. a m. i. 
dotkne sie hory. — V. 33. Ol. vzpěvaji. zpěji. doniž. — V. 34. Ol. utěšena — výmluva, a jáz ti vedie vzko- 
chám sie. — V. 35. Ol. zahyňte. s zemie. ať nejsú m. tak. 
Zalni 138. V. 1. Ol. mie m. mne. — V. 2. Ol, ty si. — V. 3. Ol. Urozumèl. a obrv' mú zšel si. 
vulg. et funiculum meum investigasti. — V. 4. Ol. vsetky. převěděl. řéči m. hlahola. — V. 5. Ol. toť ty, hosp" 
staře'. — V. 6. Ol. učinieno. к niej, mydíiě. — V. 7. kamo. duchu. l^il. ot obličie, zdaž neutr. оЫісіе, obličj ? — 
V. 8. Ol. Ystúpim m. vzendu. tam ty jsi. zstùpim. tam jsi. — V. 9. Ol. přijmu m. vezmu, v záři. v posled- 
cěch mořských. — 
