Rulcpisy starých mcdliuh. 1 43 
4. Modlitba ku popuzenie nabozenstwie к spůsobu przigjmanie tlela bozíeho a krwe 
swato. L. l — 10. 
b. Poczina se modlitba matky božie, ktoz bude gi naboznie porzad pieti, czoz po- 
dobnelio bude prosvti na matcě bozie, bude vslyssan : Králowno у panij przeslawna maria 
atd. L. 1 — 14. 
6. К bohu otci, synu a duchu swatému rozličné modlitby počjnagj : O swiella 
a przediwna múdrosti pana Gezissie, o milostiwa dobroto atd. L. 1 — 48. 
III. O některých knihách obsahu nábožného. 
Od 
Frant. Lad. Celakowského. 
(Čteno dne -23 Оег. 18 10 
O sedmi u'stup?2/ch. (Rkp. ze 14 stol. in 4°, wbibliolhece weřegné, znamenaný 17,F, 9.; 
Cistě psaný tento papjrowý rukopis počjná se w ta slowa: »Tyto knihy slowú o sedmi 
wslupnjch, a gsú welmi dobré každému, ktož chce \v duchowenstwj prospéti. Tyto knihy 
wám gsem zpořjdil, mé djtky, ne sám gich skládaw. A gsúť prwé s\v. Augustina o bogo- 
Tvánj hřiechów s šlechetnostmi. Druhé gednoho bosáka, ten gest slúl bratr Dawid, o sedmi 
duchownieho stawu wstupnjch. Neb gest tu mnoho rozumu krásného a t. d.« — Coby 
pak těmito stupni se mjnilo, a které by byly, docjtáme se dále , kde stogj : «Prvvnj wstupeii 
gest plápoliwé náboženstwie ; 2. úsilé a utrpenie j 3. duchowníe utèsenie; 4. pokušeriie; 5. 
proti pokušenj lékařstwie; 6. skutky šlechetnosti, a 1. múdrosti prané. « Na giném mjstě, 
gmenowitě na šestém listu od konce, geště takto o swé práci překladatel činj zmjnku, řka: 
»Giz pak o tom, gesto sě přiházj duchownjm, ten gcnž gest latině psal tyto knjžky, také 
gest psal. Ale gá méně toho dotknu, a snad sč také к některému sám přimluwjm wiece 
než dřiewe. A však i driewe někde také gsem swé řeči přičinil к úmyslu geho, ne proto, 
by mi proň wěiili tiem lépe, ale že mi sě gest zdálo hodné tak swým dětem psáti. A 
protož i tuto též ußinjm.« — Na konci pak spisu, totiž na IIG. listu cerweně gest napsáno: 
Léto božie tisjc tři sta dewadesát šesté po b. nar. len pátek po wstúpenj božiem na nebesa 
skonány gsú knihy o sedmi wstupnjch rukú Wáclawowú, toho času kanownjka Wyšehrad- 
ského probošta, syna pána Beneše Dubského a hofmistra w tuž dobu gasného kniežete 
Wáclawa řjmského a českého krále. Pro něžto buď milý Buoh pochwálen.« 
Mohloť by se zdáti, že přjpisek tento dosti zíetedlně gméno a staw samého spiso- 
watele uwádj, ano přede tomu ginák gest, a položené tu »rukvi Wáclawowú« newykazuge 
nic leč muže, kterýž spis ten ke swé potřebě neb Ijbosti sobě byl přepsal, ne pak sám 
