І44 Rczbcr starocciké lUerdtury: ІИ. F. L. Čelakowsicý ! 
zhotowil. Kohox máme tedy za půwodnjho spisowalele powažowati ? Dle přeswědčenj mého 
nikohu ginélio, leč známóho nám giž spisowalele z téhož času, Tomáše ze Stjtného, ginák 
ze Zásmuk a Clhoténic, yehož Mrawná naučenj w brzce na swětlo budau wvdána. INasky- 
tugeť se w obau těch rukopisech, o čemž každý i po běžném gich přečtenj snadno se pře- 
swědčj, tak nápadná slegnost slohu, gistých obraliiw w gazyku, auslowj, a genom gednomu 
a témuž spisowateli obijbených a wlastnjch slow, že nigak nelze toum dáli mjsla, by skla- 
datelé té a oné knihy býli měli dwě od sebe rozdjlné osoby. Mimo lo piiswědčugj nám 
také wýšc uwedená slovva : zc mi se gest zdálo hodné lak swijm ddcm psáli, gimiž úmysl spi- 
sowalelůw gak w oněch Mrawných naucenjch, tak i tuto se dáwá na gewo *). 
Připogen gest к témuž spisu stegnau a wšak ku konci běžněgšj rukau psaný malý 
traktát o korábu Noeowě na 15 stránkách, kdež o tom gest řeč, čeho tento koráb gest 
figurau i wše to wyloženo, což se pri potopě dálo. 
Nemá owšem památka tato staročeské literatury obsahem swým té wáhy a zanima- 
wosti, gakauž magj mnohé giné spisy wěku toho; nic wsak méně přede zde onde dosti 
myšlének pěkných, hlubokých a wzdělawatcln^ch se wyskyluge. Tjm vvjce pozoruhodná gest 
gadrná čeština knihy té, z njž za přjklad slohu sliig zde několiko řádkůw z podotčeného 
spjsku sw. Augustina: De coníliclu vitiorum et virtutum, genž činj knihy té začátek: » — Což 
kraššieho, co ctněgšieho, co-li móž býli rozkošněgšieho a liběgšieho, než to, což zde před 
sebú w tomto swětě widjme. O как gest diwně nebe ob chránilo wes swèt! Gak diwne 
gest okrášlen swět powělřjm a pochotným swètlem slunečným. A také že měsiec sě tak 
diwně měnj, ano geho wečas přibýwá, wečas ubýwá. Как gest diwná rozličnost hwězd a 
diwný gich běh ! A kterak gest země utěšena w rozličném kwietj a w chuti owocě rozlič- 
ného, w rozkošné krásě luk, potoków, dúbraw krásných, w hágowém chladu, w kwětu sa- 
dowém, vv procházenj w čirých poljch, ano tráwa gako hemže rostúc, ano sě obilé walmo 
z země walj, ano winné kořenic tak rozkošně okolo sebe swé gabřadky rozpustilo (w pů- 
wodnjm: in vinearum vitibus et bolryonibus plenis palmitibus). Mala-lig útěcha w rozličných 
ptáków zpčwánj, a w diwném zpoíiezenj péřie krásného pávvowého, i giných rozličných 
ptákóvv a w gich prudkém a hbitém létánj i sěm i tam ? Mala-lig kratochwil w lowiech s so- 
koly, s gastřáby, s krahugci, s ohaři, s chrty, s wyžlaty, w běhu komonstwa, w křepkosti 
i w skociech zwieřat rozličných, onde ono hbitá, ono prudká, ono křepká ? Což pak roz- 
koši w djwánj krásy ženské, spatřigic gich oči gasně, čelo krásné, nos sličný, Ijce pořádné, 
ústa libá, wlasy rozkošné, a když sě к tomu sličně magj w rúšiech swých sě ozdobiwše ! A 
') Nalézá se we wercgnó král. bibliolliece gešlé giný Rkp. též z konce XIV. sloletj, obsaliugjcj překrásný pře- 
klad spisu sw. Augustina Soülofjuia nazwaiic-lio, kterýž г lěchže prjčin našemu Sljinému přiwiastnili newá- 
liáme. Dalťby se i z tělo kiiiliy nemalý regislřjk slow snesli, gakowáž kromě Mrawných naučenj a Sedmi 
wslupňůw ztjžj w gine'm gakém pramenu staročeské literatury se nacházegj, a tudy Sijtenskými (Stitniana) 
slauii by molil.i, k. př. bezpřemný, lesklám (ui. lekl.im), lopoť, odnèwad, w popadky, práw (m. práwé), že- 
diii se, zučiti se, pronos, lahodili o kom (m. komu), swelských tanlów wšech ostanu, Stjt. nechám tech 
swétských laulów ald. Podobno ledy, že náá Sljlný mezi plodné a pilné pčstowatele lileraUiry české za 
wčku hwého náležel 
