180 Rozbor staročeské littratury : V. J. Jungmann; 
niundem a s čeledj. Na ukázku důwodů geho stůg tenlo : »Gakoz, prý, se wjno točj a 
šenkuge na zažitj a ochutnán] krmj snědenVch, ano by bez toho w snědek a w nemoc roz- 
ličnau gjdlo se obrátilo, lak přigjmánj pod gednau zpûso})au bez druhé negde lidem 
к duhu ani к chuti s swrchu prawených nabytj. Neb čjm лѵ]с přigjmagj na každý rok, 
tjm wjc hltagj chudinu swú, gako gestřábi a krahugci, genž nepigj, a protož wjc lačněgj 
krwe giného ptactwa, holaubat a křepelic: tak li, kdož se zdrahagj pjli krew pána Krista, 
wymlúwagjc se přirozenjm t. že sau tak gich rodiči byli, nezdráhagj se pjti krwe lidské, 
páni i mniši a kněži, genž se na wysokých školách a we zdech hnjzdj hradských a klá- 
šternjch atd.« 
Že lidé znamenitěgšj oné doby učili swé děti němčině, swjtá z následugjcjho mjsta 
geho řeči: »Aniž, prý, se styď swému Sigmundowi waysluhy z léhož stolu podali, a če- 
ládce swé, gako ondy s swého stolu, nebť gest napsáno, že drahý pán, bratřj, sestry i děti 
chce aby společně wesměs byli aučastni těla a krwe geho drahé, podlé proroctwj w epi- 
štole к Zidûm opáčeného. Po tomť pokrmu a nápogi z dětinstwj wyroste w wěčný žiwot 
a spjš wyspěge, nežbv geg suchoparnau, tepilau, wyschlau, uzenau к swrčku podobnau 
krmila němčinau, na njž gest svtosti gako na kobylce suché к snědku a ne wjc. Tau budešli 
ho krmili, zlepileť zakrše a zamře w suchosti třpaslkowé ; neb wjš že N — ci na masitých 
toliko barewných obrazjch se pasau, a na lakomstwj, a weyš lěžce к bohu wyrostagj a 
s nesnázj ; ale wečeře páně roztucfiuge« atd. A dolegi: »Tak i ty, gestliže chceš gemu (t. 
bohu) pokrmem byli i s swým djtětem, musjš se wařiti, péci, pečugjc kterakby se gemu 
Ijbila, musjš se mastiti láskii a kořenili trpěliwostj a pokoru, a sladili ochotnost] modliteb- 
nau, musjš se solili sleychánjm slowa božjho častevm, a djtě swé též solili musjš káznj, 
péci péčj, sladiti pěkným powlowným utěšenjm a naučenjm, školau a latinau a mrawy a 
ne tau němčinau gako solj zmařenau, těžkau, saumarowau.« 
ЛѴ patero pogednánj zawrhuge ceremonii křlěnj zwonů gako powěrek a porauhánj 
gmenu a swátostem božjm. »S lakowau, prý, bezdušnau mrchau na rozhranj aneb do hro- 
bu t.do Němec aneb do klášterůw, aby našj opět české země, gako more nircha, к wálkám 
nezbauřili« atd. 
Šesté pogednánj obsahuge podobenstwj stawu manželského ke stawu tkadlcowskému. 
Počjná takto: «Wilemowskému nábožnému bratru Benešowi Dorota Kostkowá a Elška Ko- 
wářowská pozdrawenj wzkazugera.« Pod těchto osob gmenem kryge se lýž spisowatel, ano 
na konci stogj: Panna Anna Swatolazarská Netkaná Swato - Apolinářský kněz Jan pozdra- 
wenjť wzkazugem.« Odrazuge Benešowi manželslwj , kteréž ke ikadlcowstwj připodobňuge 
široce. Mezi giným prawj: »Gsa ikadlcem a wěda že osnowa potřebuge sobě rowného aulku, 
kterakž ledy ty z wladyčjho gsa rodu, к bawlněné přjzi, gjž wladyky předau, podobného, a 
gsa bratr nábožný duchownj, duchownj ušlechtilé pawučině podobný , chceš chřečné přjze 
aulku podobnau chatrnau tělesnau newěstu pogjti, wěda wěz podlé přimjněnj sw. Pawla 
tak nesmyglné to b}li a nepewno ducha tělem tkáti, gako pawlněnau osnowu a pawaučinau 
nedůtkliwau hřečným (sic) aulkem. To gest, že se trhati budete netrefnau swádau geden 
na druhého potýkagjc aneb sobě oči wystrkagjc atd.« 
