183 Rozbor staročeské literatury: V. ./. Jungmann: 
(st. 107) pak krásný wystawený a wždy přistawcný nadtgi znamená, že i Praha tak ge ga- 
drné i krásné wysoké naděge, gako hrad pěkný, čerwený, wesciý, strakatý, řezaný, ale bez 
krále pustý. « 
W osmém pogednánj rodičům wlastnjm připsaném připodobňugc nebeské králow- 
stwj к rauchu, wzaw odtud přjčinu к swé řeči, že rodiči geho kregčowstwjm se žiwili. Wv- 
njmámc toliko následugjcj řádky ohledem na odě.v onoho wěku poněkud dCdežité. »Cho- 
djme, prý, ginj w dražšjm, ginj w lacinègsjm, ginj w šeři, ginj w Íčku (wlčku?), ginj w kau- 
maru, ginj w černém, ginj w bjlém, ginj w červveném, ginj vv brunátu, ginj w zeleném, \v kro- 
peném, w wiàiiowém, ginj w železném, w sti-jbrném, zlatém (ib. žlutém), ginj w hřebjčko- 
wém, w modrém, blankytném, oniao w wiaském, w krykyši, w papaušku, tito w šilhéři, 
w harasu, w tafatu, vv kmentu, tykytě, ginj w lindiši, w liškách, kunách, w popelicjch a 
w sobolu, ginj w atlasu, w šarlalu, w aksamitu a neydražšjm zlatohlawu, opět z těch ginj 
w křtaltowněgšjm, w pijprawněgšjm, w iperkowněgsjm, w premowaiiěgsjm, w farkašněgšjm, 
w mikšovvněgšjm, w sachowněgsjm, vv střichowaněgsjm (_?), vv faldovvněgšjm a tvřásněgšjm, 
w šwábském, ginj vv ocasatém, ginj vv uzijm, ginj w prostranněgšjm, ginj w celém, ginj 
w otewřeném, zprořezovvaném atd. 
Devváté gest rozmlauvvánj bchatstivj s chudcbau panj Rijbcwé připsané. Mezi giným 
prawj chudoba: »Ale co pak w-eljš mi se vvjce modlili gešlě a vvolati za swé propuštěnj (t. 
bohatstwj ze žaláře), a gá vvšudy po úlicech wolám, křičjm pro pánaboha davte a račte po- 
moci, üba ale smilugte se gednjm haléřem, kragjčkem, ba ale penjzem zpomeňte na mne; 
a proto tě nemohu z těch řetězňvv, slrážj a sklepňw srdcj vvvprositi, bvch se mrskala, zprau- 
čila, zimau trápila, hladem mřela křičec, proto mi žádný nic nedá, leč haléř, kragjc, vvayce 
neb za penjz naywjc wyprosjmliť tě z měšce gako za geden nehet, to při tom buď. A že 
se králem omlauwáš, wšak král gen dědictwj nedá odkazowati, než prodada rytjřsky můž 
penjze dáti chudým. INeb kdyby toho dopustil, udělal by ze mne též bohatstwj a sama by 
z sebe chudobu učinila. I zdaliž muž žena mužem proti přirozcnj býti a fraymarčiti? A 
též setr na túž figuru sw, Petra, že gemu Anděl neřekl, wem s sebú žaltář řetězy rytieře 
a pod' po mně, ale řekl mu : wstaň a obug se w nohawice, opás se a oděg rauchem tvvým 
a pod' po mně, t. že nemáš chudým dědictwj panstwj zapsati, než rauclia opasky obuwj 
a swrchkv máš dáti s sebau chudobě. iNeboť к sobě řkúc vvidj králowská milost, kterak 
si ty siedlem se dáwagjcjm chudým zkazilos i svv. Petru i giných apoštolůvv náměstky, tak 
že sau se w pány, w cjsaře, w knjžata změnili, genž sau řjkali prvvé: zlata a střjbra ne- 
máme. Hádayž tedy bohatstwj, gaký ty zato počet musjš wydati w den siidný žes z ma- 
ličkých božjch pyšných nadělalo atd. 
W desátém pogednánj též Rvbowé wdowě připsaném radj, aby se newdáwala, užiw 
ze gmena gegjho podobenstwj rvby we wodč rozkošj šplechtagjcj. Lwod gest ten: »Panj 
Rybowé vvpánu milé Jan kaplan twůg pozdrawenj wzkazuge, a to spasitedlné, ne časné pauhé. 
A tušjm že gjm nezhrdáš, póněwadž ho též gako hřjšný gá potřebugeš, ačkoli ty mému 
tomuto tušenj gestli že ne řečj, ale skutkem zřegmým sama ty mi odpjráš, tak gsúci žiwa 
gakoby řekla: Co mi třeba toho, gež mi wzkazugeš spasenj, a gá zdrávva a hladká, niěho- 
