196 Rczbcr staročeské literatury: VIII. J. Jungmann : 
želském. Částka poslednj w tom Rkps. wyškrábána gest po slowjch : A chczešly czystv o 
tom czot przyslušye к twcmu stawu znamenay czot sem psal duchownym lydem. 3. O ho- 
spodáři, hospodyni a čeledi. O desateru božjm prikázánj. Как máš sye myely к bohu srd- 
czem, vsly a skutkem. Как sye ma czeled myety к hospodye srdczem vsty v skutkem. 4. Как 
sye zdeyšy stawowé lydšty przypodobnawagy к andyelskym kurom, kdcz naučenj klade: du- 
chovvnjm, zakonnikíHii, učeným, saudcjm párióm, wladykam, téhařóm, kupcóm, kramáróm. 
p. Ostnec. Pokušenj. 8. O swálostech, o křtu, biřmowánj, božjm těle, manželstwj, kněžském 
řádu, pokánj, zpowědi, zadosti činěnj; o modlitwe, almužně, o postu; o odpustcjch; o sw. 
olegi ; o smrti, pekle, očistci, o nebeské radosti 
IS. Rkps. papjrcwtj w Musdun, vv íol. we 2 slaupcjch od r. 1465, listů 287. Na konci 
psáno: »Skonawagi sie knyehy tito vrozeného panoše Pawla z Sulewycz a z Rzehlowicz psané 
skrze Jakuba z Welemyna leta od narozenye syna bozieho Tissiczieho cztyrzslcho šedesátého 
pateho, tu sobotu przed poswyczenym toho bozieho domu a kostela w Rzehlowicziech. A 
prwnyeho leta po moru.« Tento Rkps. srovvnáwá se s prwnjm co do wčci těměř cele, co do 
řeči, z hustá slowce měnj. 
С Rkps. druluj wcřegné ЫЫ. na papjře XVII. D. 31, posud nepaginowán, též w fol. 
w 2 slaupcjch. Na konci psáno: »Z daru božieho napsaný gsu t\to knjhy a to wsseczko 
czoz w tiechto knihách psáno stogj, rukú Matěge Czapka vv ty časy pjsaře Hradeckého 
w Gindřichowě Hradci a skonaný gsu w pondelj po druzebne neděli w puostě před sw. 
Ambrožem leta od narozenj syna božieho tisiceho čtyrsteho padesátého čtwrteho, kteréžto 
složil gest slowútny panoše bohumilý Thuoma z Zasmuka a z Chotienicz dětem svvym wlast- 
njm nynie čtuc před osmdesáti ietv (t. r. 1374) o rozličném křestanskvch wěcj naučenj ku 
paměti křesťanské wiery a dobrých wašnj. Ale ga Wawra zGiwian meštěnin w Hradci Gin- 
dřichowě a starý pjsař tudiez skonal sem tyto knihy leta od nar. syna božieho 1492 w so- 
botu před slawnym hodem narozenj syna R. Z nichžto buď milý bůh pochwálen wěčně 
a geho milá matka panna Maria, Amen.« Tento Rkps. wěcmi a pořádkem sice s předešlým 
srownáwá se, ale rozdjlen gest slohem, tak že na množšjch mjstech brzo gako opsánj, brzo 
co předělánj, brzo i zkrácenj oněch prwnjch zdá se býti, někde wjcc, někde méně obsahugjcj. 
D. Rkps. Opatowickijy tak nazwaný, že z kláštera Opatowického pocházj, nynj p. Janu 
Čerwenkowi theol. Hrad. náležjcj. Gest na papjře též w fol. we 2 slaupcjch, z počátku 
XV stoletj, stran 423. W předmluwě, kteréž počátek scházeti se widj (poněwadž nenj po- 
čálečnj weliké lilerv za obvčegem onoho wěku, ač smvsi celý gest), prawj spisowatel dceři 
(nic o wjce dětech nemluwě), že gakož rozum geg odwedl bugnosti swětské neb tělesné, 
tak že by rád gi maudrú widěl, tehdy že počal gest, chtě dáti gj tyto prwnj knihy (t. o hřj- 
šjch a šlechetnostech), nechť gde za muže aneb nic. Uzřjli, ano nemjnj za muž, že mjnj 
wšecky swé gj napsali knihy, ač by bvl dotud žiw, že by ge mohl dokonali, aby měla wčem 
by čila sobě neb giným к užitečné kralochwjli, takť že má zato, že by měla od něho do- 
brých šest swazków knih i s tjmto prwnjrn. (W předmluwě na rkps. r. 1376 dj takto : »Y psalť 
gsem wám knihy dwoge tyto prwnj sám skládage z swé hlawy, yakoz mi se zdálo podobné, 
což gsem kde četl neb slýchal na kazanie aneb ot učených, aneb se mohl sam domyslili. 
