Bukcpisy Knih Tomáše ze Štítného. 197 
gesto přjstupno к tomu úmyslu o němž sem psal; ale druhé tv sem hotowé sebrané aneb 
učiněné někým giným latině, wyložil česky, a kteréť gsú tamť sem to napsal; ale tyto 
prwnj rozdělil gsem w šesterý kniežky atd. A pakliť přicinjm sedmé neb i csmé, takéť tu 
budú.u Dále, co ke charakteristice spisu a rukopisu toho po různu se nalézá, tuto pozna- 
menáme. 
O almužně (prawj na str. li 8) tuto nic neřku, neb na swatého Wawřince psal sem 
o nj. Opět na str. 19b. O těch sedmi blahoslawenstvvjch, к němž lidé osmerým činem při- 
cházegj, mas tam napřed. Ale o připrawenj srdce a těch chodbách (Hkps. Mus. cestách), 
tutoť mienjm těch knižek připsali. Ale kdyby wiece mých knih měla mieti, nalezla by ge ; 
a tutoť dokonám ty geště o sedmi dařiech ducha sw. a pak o některých stawiech a o sed- 
meré kostelnic swatosti, aby vv tom nynie rozunma byla cog' obecněi;šie, ažpakgda i uzřjm, 
takeli budu mieti psati o skrytěgšiech duchownjch wěciech, a uzřjmli že potáhneš se к tomu, 
neošpjli prwe, nežť smrtj segdu neb staroslj. Dále na str. 194. Tu řku, že pilněgi usivšjš 
o tom, budešli o připrawenj srdce ty kniežky mieti. Pak na str. 196. Gakož pilněgi mluwil 
sem o tom w těch knihách o sedmi chodbách, gešlo pak také gc snad budeš niieti. Na 
str. 233. A kdvž sú tak rozličnj stawowé \v swaté cerkwi, chtělbych aby mohla ty navprné, 
a po tobě komuž к rukama přigdú knihy tyto, některým stawóm srozuměli a w nich řádu 
křesťanskému. Na str. 2b2. Av, giž mi gde lelo sedmdesáté, a wšak geště gsú mnú 
někteřj mistři pohnuli, tak ženeumělbvch za gisto powědieli, geslli w te swatosti geště chleb, 
pod nimž by bylo také tělo božie, čili tu giž zhyne chleb bvty (bylý ?) a obrátj se w tělo 
božie, a to sem gá držal, mnie by byl kostel na tom ustanowil se. A podlé toho úmysla 
položil sem to w některých sw\ch knihách atd. Str. 345. Chtě aby w těchto knihách swých 
0 swých i o giných wěcech psáno měla, takeť sem připsal i o manželstwie, ačt bych i ra- 
děgi té pannu widël, kdyby tomu chtěla sama. Na str. 161. Proč pak někleřj hyzdie to, 
že pjši, a za zlé magj těm, kdož čtu knihv mé. Ale kdvž prwé hvzdie mé knihv, nežli čtu 
w nich, ukazugjť že ge hyzdie ne upřemým úmvsiem. Ale bv čili prwé w nich a uzřeli 
w nich bludného něco i prawili to, to by mohlo bvti z milosti prawdv. — Na str. I8b. Ay, 
kakyť nepokog wzniče w Cechách z nesprawedlnosti, ano onde král kázal. Prokop kázal 
cog' nesprawedlné, až ty nesprawedlnosti zbudily nepokov zgewný. Ale ať řku prawdu, swými 
rozličnými nesprawedlnostmi wšichni sme Boha rozhněwali, že ten nepokov přepustil na 
nás. (Kral Wáclaw, gegž tuto mjnj, panowal od r. 1378 až do r. 1419; Prokop ale, bratr J štůw, 
markrabj Morawského, učiněn spráwcem králowstwj Českého nevprw r. 1383 a potom častěgi ; 
umřel pak r. 1405. Narážj se tu bezpochyby na nepokoge r. 1394.) Na str. 396. Ale když sú (t. 
knihy múdrosti) w kostele wepsany w bibij čtúc ge w kostele, čtúc ge i mistři we školách, a 
1 ga že mi to přezřie vvyššj, počal sem z nich také řeč mieti w českém gazyku, drže gmenem 
mistra Ruperta, řečeného Golgot, iako i ge ten četl w kostele. Ale nemienjmť, bych geho 
řeč latinskú chtěl česky klásti ; než z geho knih bera naučenie, mhiwiti chci perem což mi 
bob dá, některého nechage co i on tam mluwil, a snad někdy i odginud bera nětco, a wšak 
we mnohem geho se drže obyčege. Konečně na str. 397. čerweně psáno : Tuto se počíná 
wyklad knih mudrost(i), iakoz gest ge Torna iazykem českým (verbum deest.). — 
