806 Rozbor staročeské literatary. IX. Wáclaw Hanka: 
tury i slavvistům; odhodlal sem se Wám zděliti, ač tuto malau částku přepisu textu, kterau 
mám oprawenau. Přiložené zde tři wýtahy, mysljm že postacj к určenj charakteru gazyka, 
a z toho i půwodu i weku i ceny naseiio klenotu. — Wyznáwám že sem prjiis dowěřo- 
wal swědectwu pjsaře záwjrky udáwagjcjho částku rukopisu cyrillskau za wlastnoručnost 
sw. Prokopa; — bigi se w prsi: mca culpa: nebo saudě ze skrácenj w nadpisecii textu, 
pjsmo to nezdá se dosáiiati časiiw prwnjho sazawského Opata. Cjm staršj gsau rukopisy, 
tjm řjdšj w nich skrácenj; to gest paleografičný gistitel. Leč newjm, či též opjragc se na 
nèm, náležj uwažowati cyrillskau částku rukopisu remešského, za saučasnau glagolické, 
gako to činj zběhlý náš slavvisla pan Kopitar, neboť mámeli přikládati bezwýmenečně pra- 
widla paleografie wšeobccná к našemu rukopisu, tedy nezapoinjncvme že gest liiicwán 
rajikau, a podlé pozorowánj učenjch shromázdénj Sw. IMaura, podobné lincrvànj pergamenu 
přestalo zauplna s koncem XIII wèku, proti čemu, pokudž mi známo, žádný geste dů- 
woddw neupewnil. Žádostiw gsem wědéti, čjm pan Kopitar tu námjlku odepře? — Leč 
Papcbrod (ncstawjm se s njm na rovvni w učenosti), nestaral se co mu Mabillon odpowj, 
na gelio diplomatičné rozumowánj; — tedy i gá se nestarám; — wýsledkem přjtomné wálky 
gest neocenéný traktát nde re diplomatican, z nyněgšjho sporu o remešském rukopise snad 
wynikne ten paleoprafický uzilclc, že náš Mabillon slowanský wypowj posledně, čili w ne- 
dostatku giných zewnitřnjch známek linowánj pergamenu rafikau neb olowkem může slau- 
žiti к určenj stáij slowanského rukopisu ? A wšak powézme , ze ačkoli upewnènj zewnitř- 
njch známek paleografických welikau má roli w označenj wèku i pňwodnosti rukopisňw, 
newyrownáwagj se předce wnitřnjm, gakau mezi ginými, gest k. p. charakter gazyka. — 
Na neštéstj nemáme к srownánj s remešským rukopisem žádného pjsemnjho pomnjku z ča- 
sůw sw. Prokopa morawsko-české Liturgie podlé hřeckého obřadu, — i to wlastně stogj 
na překážce к určitému wypowedenj o wèku i půwodu našeho textu. Ale kdo dowedl, že 
geho gazyk nebyl gazykem sazawské cjrkwe ? a gestli možno nastáwati, že emauzský klenot 
podán byl Karlu IV. za autograf sw. Prokopa, pročby rowným práwem nemožno bylo 
domnjwati se , ze texty remehkijch cwangelij přepsány zagisté byli z wlastnorucn/ko pjsma toho 
swatého, kteréhož mohlo býti buď přepisem dáwnigsjho bulgarskèho bud' pannonského kodexu, z ca- 
sůw sw. Mcthodia aneb geho ucencůw i nástupcuw , aneb téz criginálnjm přelozenjm cd samého 
sív. Prokopa ivyhotowcným? i pro takowá domnènj zdagj se býti i gazyk i rozdjlnost přelo- 
ženj od giných známých přeloženj slowanských. Leč zdéluge Wám, welewáženj mužowé 
1) Předložil sem к tomu gešlě prwnj slránlvu, gegjž prwnj slaupec w snjmku w Časopise česke'ho Museum 
1839 w swazku étwrlem, a druhý w Journale génór. de l'inslr. publ. Sepl. 1840 naše čtenářstwo giž obdr- 
želo, к posauzenjby arci wjce textu к žádánj bylo, nicménô i to uáni, gak njžegi uwidjme urcenj naše 
dosti pewne snadoj. 
2) Swèdectwo záwjrky pjsarowy, udáwagjcj částku cyrillskau za wlastnoručnost sw Prokopa, we swé hodno- 
■wernosii nic netratj, neboť nadpisy textu Ostromjrského rukopisu zagisté gestli ne wjce, aspoň ne mené 
skrácenj mag], а Kalaj>lowič w Exarchu bulgarske'm sir. 25 powjdá: НИ ВЪ ОДНОЙ ПЗЪ ДреваИХЪ СЛО- 
венскпхъ рукотісеГі ненаходітлъ я такаго иножестиа каііыкъ, какъ въ Изборьникѣ 1073 
года и йЪ ШесгоДневь Ексарха БулгарснаГО. Swèdectwo to pocházj z hodnowème'ho podànj, 
