JFýpisky Rcmehkèhc a Ostrcmjrskéhc Eivangeliuvi. 207 
přiložené tu wýtahy к bezwymènecnému užitj, musjm se zdrželi od presuzowánj Waseho 
mjněnj , dodám tolika že samo slálé užjwánj w našem rukopise wýrazůw : Nd±dTH, 
Hd+dNHe mjsto NdnHCdTH, NdnHCdNie patrně i w^razně mluwj pro pannonsko-moraw. 
sko-český geho půwod. (» . . . Potuit omnino fieri, ut S, Methodius, cui nato Thessa- 
lonicae bulgarica dialectus erat vernacula in nova sua dioecesi Pannonica non solum 
pannonicis uteretur interpretibus, sed interdum et ex parte etiam mcravicis , quibus dari 
jictcrant leviores mor€iVÍstnÍs qualis est hic rov nCdNO pro riHCdNO.« .... Glag. 
Cloz. p. 69. col. 3.) Hodno gest uwáženj i to, že když Otromjrskj diákon (1057!) hřecká 
gména po slowansku pjíse (Glag. Cloz. p. ol), náš rukopis ano i w cistoslowanských slowech 
častokrát má litery hřecké, gakož to wideti k. p. we wýše přiwedených. Měl snad pře- 
pisowatel wěku XIV. newěděti, že Ijr platilo ПС, či též užitau w originále tu hřeckau literu 
(z přjčiny neupewněné geště w dúwnegšjch časech ortografie) zachowal gedině pro wětšj 
autentiku? Nalezloby se geště mnoho a mnoho к powěděnj o samé ortografii našeho ruko- 
pisu; leč to Wám učenj mužowé náležj. Wyíkněte o wšem, co waše swětlo káže, a 
gešto se w přesnotě swé do Karla IV. snadno udrželi mohlo (mohloť býti i wýslowné psáno w záwjrce 
na konci celého rukopisu, kteréhož gen 18 listu Karlu IV. odewzdáno bylo), a kto takowé podánj wywrá- 
titi chce, lomu naležj dokázali, že ne hodnowerno, ale že křiwo gesi, čemuž na pauhé sIotivo bez důwodůw 
wjry dáli se nemůže a nesmj : stářj tomu (XI. wèku) i linowánj rafíkau za sucha, i charakter gazyka ne- 
odporuge, ale tjm spjSe podjioruge podánj naše. 
3) Co se prawopisu dotýče, powéděl sem giž swrchu, že pannonský gesl. Bnlgarský prawopis arci gest slarSj, 
neboť pro Bidgary Azlmku pûwodnè Filosof Konstantin zholowd, a w bulgarských rukopisech netoliko prj- 
sný rozdjl hrubého Ъ od gemného Ь (pročež ЪІ a ne bl), ale i nosowých A, Л> důsledně se zachowáwal, 
čehož V» srbských a tudy také pannonských, ponéwadž huhňawých zwukůw we wýslownosti srbské i pan- 
nonské nebylo, nenacházjme. W lèchto tedy žádnelio hrubého Ъ pročež i žádného ЪІ, ani důsledného sla- 
wenj A, Ж nenj. Ale tahy liter na prwnj spalřenj remešského rukopisu -wysoké stářj prozrazugj ; abychom 
o tom řeči nešjřili giž figura psi f dosti gasnè nám lo dokaziige, kteráž wIX iwřku s ginými literami z hre- 
čtiny wzala, do XI. wèku w slowančiné se udržela, gakož nás w tom dwa z neystar.šjch slowanských ruko- 
pisů patrné přeswédču^ij. Wiz Kaiajdowiče l'Kcapxi> Булгарскіп sir. 95. Въ биСілітекь Новоіеру- 
салтіекаго Воскресенскаго монастыря я нашелъ дреиніэйшіп сппсокъ сеГі книги, вероя- 
тно, въ булгарскомь переводь, относящіися къ хг. вьку. Онъ ппсанъ на пергаминь въ 4, 
ихранптс;і подъ Nro. 49: ьсьхъ главъ 1-30, лпстовъ 309. языкъ п начертаніе буквъ носятъ 
печать глубокой древностп: вмьсто ці часто употребленно шт: моштн, тьштаміе (мофн, 
TilidMie) ; сверхъ л; нерь/^ко встрьчастся буква m (boasmiw., лостнн.енііж, hughy^' I ca) ; 
лпттеры червь іі пси пмьютъ слЬгілющія начертаііія: v п f (Hj-fd ~ мапнса, какъ въ 
ИзГорьншш Святослава, 1073 г. л. 2ö3 -г<ілтнр»і) надіі нькоторымп гласными надстрочные 
знаки состоягъ болье въ точкахъ и ппдь въ кавы ахъ; вмьсто строчных* точекъ вездь 
поставлено двоеточіе; въ счпсленіяхъ первой десятокъ написанъ прежде е, инцъ: глава 
рія вмьсто рѳі, и проч. Sám pan Ropitar pjse mi w přátelském listě; über t finden Sie alles in 
Monlíáucon Ich fand es in slawischen Codd. sec. XJ. 
*) Ý 1 't' * Iť parum niulavit а prisca forma, secunda in nummis Antiochorum, tertia in i^emmis 
Basilidianorum et in manuscriptis unciali characlere scriptis oclavo et nono seculo passim, quarla 
vulgaris est а nono seculo. 
