4. B. ungviculata (Dili.). Levelei tojásdad vagy hosszudad-lán- 

 dsásak, lekerekített csúcsaik, a kifutó erek miatt, árvégüek, szá- 

 raz állapotban ívesen lehajlók s kevéssé fodrosak, a varancsoktól 

 majdnem átlátszatlanok, de aljukon a színtelen, téglaalakú sejtek 

 átlátszók. A levél széle a levél alján kifelé göngyölödik. A tokocska 

 liosszudad-hengeres, felálló, egyenes vagy kevéssé görbült ; kúpos 

 aljból egyenes vagy görbe, hosszú csőrbe kifutó kupakkal. A fog- 

 üstök biborszinü, 2 — 3 tekervénynyel. Bryol. Eur. II. t. 142. és 148. 



A rónaság s a dombos vidékek lakója különösen sovám> 

 agyagos földön s kőfalakon. Változó faj. Schimper a következő 

 alfajokat különböztette meg: Sj^nopsis muscor. Eur. 11. p. 202. 



^j. ciisioiddta. Szára alacsony. Levelei, különösen a pólyázók 

 keskenyebbek, árvégüek. A tokocska nyele vékonyabb s gyakran 

 görbegurba. Bryol. Eur. 11. tab. 143. Eperjes és P.-Peklin m. 



y. apículata. Levelei elállók, lefelé görbülnek, tompa csúcsból 

 árvégüek. A szádellői völgyben s a Ruszka havas alján található. 



6. microcarpa. Nyúlánkabb az előbbinél; sűrűbben álló, lefelé 

 görbülő s elálló levelekkel ; apró, tojásdad vagy tojás-hosszudad 

 tokocskával s kinyúlt kúpos kupakkal. 



]\livel ez az alak a faj jellemétől igen elütő, Schultz szerint 

 külön fajnak tekintendő. Eperjes környékén. 



z. ohticsifolia. Erősebb az előbbinél ; sűrűn álló, szélesebb 

 leveleinek tompa csúcsából az ér vagy igen kevéssé vagy ki sem 

 emelkedik. A tokocska olyan mint a tőalaknál, nyele néha igen 

 rövid. Bryol. Eur. 11. tabl. 143. 



^. fastigiata. Törzse két-kétágú, sátorozó. Levelei tojásdad- 

 lándsásak, árvégüek, elállók ; majdnem habos, rónaszélűek. A to- 

 kocska hosszudad, ár végű kupakos.. 



A flóra egész területen nő. Termése őszszel vagy tavaszszal 

 érik. A y. és z. alfajoknál a levélcsúcsban az eret néha nagy, ke- 

 rekded sejtek alkotják, melyek közül a legnagyobb, deltoid át- 

 metszettél, a tompa árheg^'et képezi. 



5. B. fallax Hedw. Levelel lándsások vagy szálas-lándsásak, 

 nedves állapotban ívesen hajlanak el, száraz állapotban bodrosak, 

 egész terjedelmökben egyenletesen aprósejtűek, áttetszők, aljukon 

 kevéssé átlátszók, aprósan varancsosak, majdnem csúcsukig begön- 

 gyölődő széllel. A levélér a levélcsúcsban végződik. A tokocska 

 olyan mint az előbbi fajé, háromszoi* vagy négyszer tekert fogüstök- 

 kel. Bryol. Eur. II. tab. 147. 



brevicaulis Schwgr. Szára rövid és egyszerű. Levelei elál- 

 lók, majdnem bodrosszélűek. Tokocskája, kupakja s fogpárkánj^zata 

 rövidebb mint a tőalaknál. 



y. brevifolia Brid. Szára sátorozólag elágazó. Levelei tojás- 

 dad-lándsásak. Tokocskája s száj párkányzata kisebb. Béla völgyben 

 Sz.-Olaszi m. (Kalchbr.) s Késmárk környékén. 



Mint az előbbi terjedelmes, de kisebb gyepekben is nö sovány 

 meszes s agyagos talajon, romokon, ritkán sziklákon, a róna- 

 ságban s dombos vidékeken. Termése későn őszszel b télen érik. 



