156 



A tátraaljai erdőkben (Wahl. no." 1162.), Trencsénmegyében 

 ^Holuby), Sáros-, Szepes- és Ungmegj'ékben (Hazslinszky), Mi- 

 háldon a Strazucs hegyén (Simkovics), Erdélyben N.-Szeben 

 környékén (Schur, 4436. és 4439.) és Mihóczfalva m. (Barth), 

 Horvátország])an Szamobra vidékén. 



13. 0. rujjestre Schleich. Barna vagy fekete-zöld, 3 — 5 cm. 

 magas, laza gyepeket alkot. Levelei széles aljból lándsásak, kihe- 

 gyezettek, száraz állapotban fedelékesek, behajlott szélűek, gj'en- 

 gén varancsosak. A levél szövete a levél alján nagyocska, négj-- 

 zetes, a középér felé megnyúlt hatoldalú vagy téglaalakú, különben 

 igen apró sejtekből áll. A sejtek ya.gy mindegyikében van chloro- 

 phyll, vagj^ legalább azok, melyek a csúcsot képezik, üresek és 

 színtelenek. Az utóbbi esetben a levél végélein szabálytalan fogak 

 is mutatkoznak. A buroklevelek lazább szövetűek s a tövük tégla- 

 alakú sejtekből áll. Egy laki virága tetönálló. Archegoniumai csopor- 

 tosak, 8 paraphysisek környezik. Az antheridiumok közt nem 

 láttam nedvfonalakat (paraphysis). 



A tokocska, mely annyira emelkedik a buroklevelek fölé, 

 hogy azoknak csúcsai csak az alját érintik, hengerded, körül- 

 belül kétszer hosszabb, mint vastag ; kupakja lapos, csőre rövid 

 és görbe. A keskeny és sima 8 borda közt, a tokocska felnjT.lása 

 után még más nyolcz ráncz mutatkozik. A tok ez után kehely- 

 alakii. Jellemző, hogy a szájpárkányzat fogai nem konkorodnak 

 kifelé, hanem felállók. Ezeken is, mint az O. affine fogain, hul- 

 lámvonalak mutatkoznak, melj'ek a fogak alján víziránybsak s a 

 fogak felső részén függőleges irányban haladnak, vagy pedig oly 

 helyzetűek, a hogy azokat a Br^^ol. Eur. 1864-ben megjelent pót- 

 füzetében a X. táblán, az 0. saxatile rajzán látjuk. Két sejt- 

 sorban álló nyolcz pillája olykor 16-ra oszlik. 



Spórái bibircsósak, soklapúak. Kopasz vagy gyér szőrű süvege 

 harangképü, sima, épélű, borda s csík nélkül. 



A Tlusta hegyen Sárosban kvarczos sziklafalakon (Hazs- 

 linszky), Liptómegy^ében a Fekete-Vág környékén (Lojka), Er- 

 délyben (lásd az Erdélyi Múzeum 1877. 10. sz.) és Horvátország- 

 ban terem. Fuss nem tesz róla említést. 



14. 0. sjjeciosum Nees. Laza, pázsitzöld, olykor 4 cm. ma- 

 gas g3^epeket képez. Levelei megnyúlt lándsásak, hosszan kihe- 

 gyezettek. A levél alját téglaalakú, ennek szegélyét négyzetes, 

 göcsösfalú sejtek alkotják; feljebb a sejtek nagyobbak, mint az 

 előbbi fajoknál. A tokocska nyele legalább 0.^2 cm. hosszú és a 

 buroklevelek fölé emelkedik, majdnem sima, csak a kupak 

 éfel mutatkozik 8 rövid, keskeny, sima borda. Pillái egy 

 vagy két sejtsorból állnak és simák vagy sűrűn bibircsósak. 

 Süvege az egész tokocskát takarja, erősen szőrös. Brvol. Eur. III. 

 tab. 217. 



Az 0. speciosumnál legjellemzőbb a tokocska alakja. Ez 

 hengerded s négyszer-ötszöv hosszabb, mint a vastagsága, felszíne 

 vagy egészen sima, vagy öt igen keskeny, a tokocska közepén 



