199 



1. A begy meg a toTiocska közt a bevágás igen mély^ miért a 

 begy koronglépu. A szajpárhinyzaf fogainak belső oldala lemezei. 

 Pterygodon Lindb. 



1. P. commune L. Levelei szálas -árképűek, laposak, hártyás 

 hüvelytikig élesen fi'írészesek, csúcsuk hátán is fogasak, elállók, 

 vagy lefelé hajlók. Az igen hosszú nyelű tokocska négyélü, olyan 

 hosszú, mint vastag, vagy valamivel hosszabb, lapos, paizsképü, 

 kis árvégű kupakkal. Bi-yol. Enr. IV. tab. 4:25. 



3. perigoniale Schimp. Pólyázó levelei hártyásak, hosszú ár- 

 véggé heg^-esednek. Szára többnyii-e kétágú s a kupak csúcsa igen 

 rövid. Poíytrichum perigoniale Mchx. 



-f. humile Schimp. 5íinden egyes része kisebb, mint a töalaké, 

 siírtibben álló, száraz állapotban fedelékes levelekkel, halavá- 

 nyabb süveggel. 



A legközönségesebb moh a flóra egész területén. A rónaságtól 

 a havasi tájig terjed. lí és y alakjai sovány, száraz földön meg a 

 havasok tetőm keletkeznek. Szörény- és Vasmegyében (Borbási. 



2. P. juniperinum Willd. Levelei szálas-lándsásak, épélü s 

 behajló széllel, fíírészes, barna árhegygj'é kifutó éiTel. Tokocskája 

 négy élű, süvege rendszerint fejérlö. Biyol. Eur. IV. tab. 4:23. 



fi. s^ri-cium ( Banks 1. Szárai fejér gyökszöszösek. Tokocskája 

 koczkaalakú. Süvege hófejér. Levelei merevek, száraz állapotban 

 fedelékesek. Váczou (Bcrbás). P. alpesire Hoppé. 



V. alpinum Schimp. Igen hasonló az előbbi alfajhoz, de még 

 kisebb a havasi éghajlat hatása következtében. Szárai rövidek. 

 Levelei oly sűrűen állanak, hogy a szárak barkaalakúaknak lát- 

 szanak. A rövid nyelű tokocska narancsszínű, sárgás vagy fejér 

 süveggel. 



A legközönségesebb mohok egyike a flóra egész területén. 

 A rónaságtól a havasi tájig. A Karácson, Szörénj'- és Vasm. (Bor- 

 BÁs). (Dalmáczia ?). A 3 alak leginkább a hegyi tájakat kedveli: 

 tokocskája többnyire felálló. A 7 alak a havasok lakosa. 



3. P. piliferum Schreb. Szárai felállók, sűrű, de széthulló 

 gyepeket alkotnak. A szár alul levéltelen, felső részén álló levelei 

 nagyobbak, széles aljból árképűek; épélű, s behajló széllel: hosszú, 

 fejér, fűrészes szőrré hegyesednek. A tokocska négyélű, felálló, 

 végre lekonyuló. Biyol. Eur. IV. tab. 42i^ 



Hoppéi Schimp). A havasi éghajlat következtében eltörpült: 

 minden szerve kisebb a tőalakénál. Tokocskája felálló, narancs- 

 sárga, koczkaalakú. 



Igen közönséges moh. Az alsó erdötájtól a havasok csúcsáig 

 terjed, Dalmáczia kivételével a flóra egész területén terem. Miháld 

 m. (BoRBÁsi. ,3 alfaj a havasi tájakat kedveli. 



2. A bevágás a begy meg a tokocska kozt csekélyebb, agy hogy 

 a begy néha a tokocska egyenes folytatását képezi. A tokocska 

 fogainak belső oldalain nincsenek lemezek. A tokocska többnyire 

 5 vagy 6 élű, de lehet négyélii is. Leiodon Lindb. 



