23y 



Nedves erdötalajon nö. Termése a nyár végén érik. A Magas- 

 Tátra alján Javoriua körnj'ékén (Rehmann), az árvái liabiagorán 

 (LiMPRicHT), a Riiszkáu és Ketyezáton (Simkovics), a Hargittán 

 és a Beles-havason (Baumgarten). 



2. P. Miihlenbecl-ii Schimpr. Pázsit-, vagy sárgazöld. sűrű 

 gj^epeket alkotó, egylaki moh. Szára heverő vagy felegyenesedő, 

 gyökszöszös ; sűrű, felálló : gakkal. Levelei tojásdad-lándsásak, 

 kihegyezettek, majdnem aljuktól kezdve gyéren füiészesek, tere- 

 pélyesen szétcíllnak, igen rövid kettős erűek. A Ifivélszövet sejtjei 

 keskenyek, a lefutó aljzugokban nagj'obbak, felfuvódottak. Tokocs- 

 kája keskeny, hengeres, majdnem felálló, világos, néha dagadt 

 nyakba keskenyedik. Hypmim st riatellum C. Miill. — P. Muhlen- 

 hecJ.it. Bryol. Eur. tab. 4i)9. 



Az alhavasi s a havasi tájban, mészsziklákon nő. A M. -Tátra 

 éjszak-nyugati végső heg^-ein gyakran a P. nitidulum társaságában 

 terem. 



3. P. silvaticiim (L.J. ISötétzöld, laza gyepeket alkotó, két- 

 laki moh. Szárai töbnyire felállók, lazán levelesek. Levelei 

 tojáslándsások, kihegyezettek, száraz állapotban hosszant baráz- 

 dáltak, épélűek, vagy fűrészes csúcsnak, igen gyenge kettős erűek. 

 két sorban majdnem derékszög alatt elállók. A levélszövet sejt- 

 jei eg^"enlő alakúak, csak a levél alján nagyobbak, A tokocska 

 hengeres, ferdén vagy vízirányosan álló, ívesen görbülő, barna, 

 száraz állapotban barázdás, görbecsőrű kupakkal. Híjjynum silva- 

 ticiim L. — P. silvaticiim Bryol. Eur. tab. 503. 



Igen elterjedt s változó moh. A tőalak, mely mocsáros erdő- 

 talajon, különösen az égeresekben nő, fekete-zöld, vakfényű és igen 

 kevéslevelű. Nedves fán és sziklán színe és fénye elevenebb, ágai 

 és tokocskái rövidebbek : P. oriliocladium Bryol. Eur. Levelei 

 olykor teknősek s fedelékesek : P, Boeseanum Br. et Schimp. Ez 

 a Tátra alján nyakba keskenyedő tokocskával terem. Begyét 

 behorpadás különíti el. 



Sárosban a salgói és lipóczi égeresekben és Eperjes m., Sze- 

 pes-Olaszi m. (Kalchbrennee) , Liptóban az orlovoi völgyben 

 (Lojka), Árvában a Babiagorán, Zemplénben a Simonka forrásos 

 lejtőin, Ungban Szerednye m. (Dietz), Trencsénben íHoluby), 

 Bánságban (Pancic s mások), Erdélyben (Baumg. i. h. IV. 163. 1.), 

 a Mummán meg az árpási havason (Schur) és a resinári havason 

 (Barth). a P. Eoeseanumot Barth J. közli Erdélyből. 



4. P. denticulatiim Dili. Az előbbinél kisebb, pázsit-, vagj- 

 sárgazöld, erősen fénylő, egylaki moh heverő vagy felegyenesedő 

 ágakkal. Levelei vagy kétsorosak vagy két oldalra, ritkán min- 

 denfelé nézők, tojáslándsásak vagy hosszúdadok, fürészes csúcs- 

 csal vagy épélűek, rövidre kihegyzettek, feltűnő mértékben rész- 

 aránytalanok. A levélszövet sejtjei keskenyebbek, mint az előbbi 

 fajé. A tokocska hosszúdad vagy hosszúkás-hengeres, ferdén 

 áUó, vakfényű, szennyes-sárga, egyenletes felszínnel, a mely szá 

 raz állapotban sem barázdás. Kupakja kúpos és kihegyezett. 



