274 



gyakran füles aljjal s legalább a levél felső részében megvasta- 

 godott, lyukas sejtekkel ; néha nagyobbak a szárlevelek, s az ág- 

 levelekhez hasonlók. Az áglevelek gyakran egy oldalra néznek, 

 tojásdadok, erősen teknősek, széles szegélylyel, csonka és fogas 

 csncscsal. A levél csúcsában igen hosszú, erősen megvastagodott, 

 lyukas sejtek vannak. Fakeménye többnyire barna. Kérgében, a 

 mely csak egy sejtréteg, lyukas sejtek nincsenek. Schimper : 

 Versuch tab. 22. 



Ha a törzslevelek alja íüles, Sph. auriculatum-n&k Schimp.^ 

 híják ; a hullámzó, szennyeszöld alakja , melynek üstök-ágacskái 

 görbegurbák, törzslevelei pedig nagyok, az áglevelekkel egyenlők 

 alkotja a Sjph. contortmn-oi Schimp. 



A tőalak Tátrafüred környékén, az árvái Babiagora déli 

 alján (Limpricht), Erdélyben az árpási, bükkszádi, hunyadi (Euszka) 

 havasokon és Szt- Keresztbánya vidékén (Fussi. 



8. Sph. cymbifolium Dili., ez a legfeltűnőbb Sphagnum a mi 

 flóránkban. Törzslevelei nyelvidomúak, keskeny szegélylyel és foszló 

 csúcscsal. Az áglevelek szélestoj ásdadok, teknősek, csuklyaképű 

 ép csricscsal, fedelékesek, egymásra simulnak. Fakeménye vörös. 

 Kérge három sejtrétegből áll, melynek sejtjei meg vannak vas- 

 tagodva és lyukasak. Kz által minden Sphagnum-tól elüt. Schim- 

 per : Versuch tab. 20., Sph. latifolium Hedw., Sph. ohtusifolium 

 HooJc. 



Az alsó erdőtájból az alhavasi tájig terjed. Mély, néha vánkoe- 

 képü, kékes-zöld, néha pirosló, néha violaszínű gyepeket alkot. 

 Igen elterjedt faj a Tátrákon, a Branyiszkón, az eperjes és tokaji 

 trachythegysoron, az erdélyi s a bánsági havasokon. Pinkafő és 

 Willersdorf körül Vasmegyében (Borbás). 



