13 



32. Turbo glaber Múll 

 (Tab. II. fig. 25.) 



Turbo glaber M ii 1 i e r 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. '13. Tab. V. fig. H 



Pouze několik chatrných exemplárů od Chlomku a Kieslingswaldy, jež tvarem ulity a hladkostí zá\'itkň 

 s V3'obrazením i popisem nadepsaného druhu úpLně se shodují. 



33. Turbo Goupiiianus ďOrb. 



Několik velmi chatrných exemplárů velkého Turbona, jež pod nadepsaným jménem od Dra A. Frice 

 (Iserschichten. Archiv fůr d. natur',ť. Landesdurchf. von Bohm. pg. 95, fig. 58) z jizerských usazenin popsány 

 byly. Rychle se rozšiřující závitky jsou dosti hrubě páskovánv. 



Na pravou příslušnost z nedokonalého materiálu souditi nelze. 



34. Trochus Duperreyi ďArch. 



(Tab. II. fig. 26, 27.) ■ . • 



Trochus Duperreyi ď A r c h i a c 1847: Mém. de la Soc. géol. de France. 2 sér. II. Tome pg. 336. Pl. 23, fig. 2. 



Geinitz 1874: Elbthalg. I. 2. pg. 252. Tab. 55, fig. 8. 

 Turbo Astierianus ďOrb. Reuss 1846: Verstein. II. pg. 112. Tab. 44, fig. 22. 

 Turbo Reussi Geinitz 1849: Ouadersandsteing. pg. 132. 



Závitky dosti ploché zdobeny jsou vrubovanými páskami, z nichž ona zadní še\' lemující nejsilnéjší jest. 

 Obyčejně bývá 5 — 6 pásek hlavních, mezi něž se po jedné pásce slabší vkládá. Basalní plocha jest též vrubované 

 páskována. tJstí široké, vnitřní pysk s malým zoubkem u spodu. Zevní pysk má na vnitřní ploše 5 velmi pro- 

 táhlých zoubků, jež na jádrech hladkých dosti vysoko sledovali lze v podobě rýh. U mladších individuí před- 

 cházel vnitřní pysk ve vývoji o celé vitmtí pysk zevní. 



Hojně v různých velikostech od Korycan. 



35. Trochus Geinitzi Reuss (non Briart). 

 (Tab. II. fig. 28—30.) 



Trochus Geinitzi Reuss 1846: Verstein. II. pg. 112, Tab. 44, fig. 24. 



Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 250. Tab. 55, fig. 1—2. 

 Trochus granulatus Geinitz 1841: Charakter. II. pg. 46. Tab. XV. fig. 20. 



Ulita vysoká, se závitky plochými úplně přiléhajícími, tak že švy znatelný nejsou. Závitky zdobenv jsou 

 4 páskami většinou granulovanými, z nichž první, zadní šev lemující, jest nejsilnější, druhá nejslabší a mnohdy- 

 dvěma jemnými nahrazena bývá. Čtvrtá nedosahuje předního kýlovitě zlomeného kraje. Basalní plocha jest 

 rovná, jemně vrubované páskovaná. Umbilikus chybí. Ústí úzké, vnitřní pysk na spodu zoubkovitě stluštěn. 



Velmi charakteristická jsou jádra. Závitky jsou u nich tenké, ostrohranné a mají na spodní ploše po 

 celé délce rýhovitý otisk, kdežto na svrchní straně táhne se páskovitá vysedlina. 



Velmi hojný v nej rozmanitějších velikostech od Korycan. 



36. Trochus Buneli ďArch. 

 (Tab. II. fig. 1—3.) 



Trochus Buneli ď A r c h i a c 1847: Mém. de la Soc. géol. de France. 2 sér. II. Tome. pg. 335. Pl. XXII. fig. 9. 



Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 251. Tab. 55, fig. 4—7. 

 Phorus granulatus Geinitz 1846: Grundriss pg. 349, Tab. 14, fig. 18. 



Závitky ploché až i vyhloubené mají přední kraj kýlovitý s ostrými, u některých až trnitými hrbolky. 

 Zadní šev lemován řadou silnějších zrnek. Ostatní plocha jest zdobena různým počtem stejných neb střídavě 

 nestejných pásek zrnitých, s nimiž se vzrůstní vrásky křižují. Basis skoro plochá, hrubě vroubo^•aně páskoA-aná 



