14 



bez umbiliku. Ostí šikmo podlouhlé, vnitřní pysk s malým zoubkem na spodu, zevní pysk v určité vzdálenosti 

 od kraje silně naduřen, jak na jádrech před koncem zaškrcených dobře patrno. Jádra liší se svými oblými závitky 

 naprosto od Trochus Geinitzi Reuss, ač témuž mnohé exempláry dosti nápadně se přibližují. U ulit převládá 

 sice šířka nad výškou, avšak vyskytují se též jedinci značně protáhlí. Zajímavo jest několik exemplaríi od 

 Kněživky, u nichž zevní pysk skoro křídlovitě rozložen jest, což snad vysvětliti se dá tak, že tlakem část zevního 

 pysku před ztluštěninoa rozehnána byla. 



Několik exemplárů od Korycan a Kněživky. 



Velmi podobné ne-li totožné jsou ještě i Trochus Huoti ďArchiac a Trochus Cordieri ďArchiac (1. c, 

 fPl. XXII. fig. 10, fig. 8) a Ziziphinus Geinitzianus Stolička 1868 (Crét. Gastr. of South India pg. 373. Pl. 24. 

 fig. 11—15). ■ : . 



37. Trochus Radovesnicensis m. 



(Tab. II. fig. 31, 32.) 



Závitky ploché, levotočené s 5 řadami úhledných hrbolků, z nichž poslední přední šev kýlovitě lemuje. 

 Mezi sousední pásky vkládá se po jedné, daleko jemněji granulované pásce. Pouze mezi 4. a 5. řadou jsou vloženy 

 pásky tři, z nichž střední převládá a zarůstajícímu švu Pleurotomarií ne nepodobna jest. Basis plochá, páskovaná, 

 umbilikus chybí. 



Několik exemplárů z korycanských usazenin od Radovesnic. 



Z levotočených dosti vzácných Trochu jest mu Trochus Morteanensis Pictet et Campiche (Matériaux 

 Suisse. Foss. crét. pg. 511. Pl. 85. fig. 13 — 14.) dosti podobný. 



38. Trochus Engelhardtí Gein. 



(Tab. II. fig. 33—36.) 



Trochus Engelhardtí Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 163. Tab. 29, fig. 5. 



Ohledný, v okrase a tvaru velmi proměnlivý druh, který na Trochus Baneli ďArch. nápadně upomíná. 

 Přední kraj závitků lemován ostrou, kýlovitou, ano až křídlovitou páskou v hrbolky až i trnité rozdělenou. Zadní 

 šev rouben jest řadou silných zrnek. Ostatní plocha závitků bývá odchylně zdobena, až i hladká. Málo klenutá 

 basis jest rovněž páskovaná. První páska ostrému kýlu následující bývá největší, ostatní slabé, až opět poslední, 

 která zřetelný umbilikus lemuje, nad sousední vyniká. Závitky jsou obyčejně ploché, až i vyhloubené. Pouze 

 u málo exemplárů jsou zaobleny a dodávají pak celé ulitě zjevu velice odchylného. 



Četné exempláry z březenských usazenin. Také z chlomeckých dva exempláry. 



39. Trochus armatus ďOrb. 

 (Tab. II. fig. 37.) 



Trochus armatus ďOrbigny 1850: Prodrome II. pg. 224. 



Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 164. Tab. 29, fig. 7. 

 Trochus Basteroti Brongn. Geinitz 1840: Charakt. I. pg. 46. Tab. XIII. fig. 9. 



Romer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 81. 



Goldfuss 1841/44: Petref. Germ. III. pg. 58. Tab. 181. fig. 7. 

 Reuss 1845: Verstein. I. pg. 48. 

 Geinitz 1846: Grundriss pg. 347. 



Ploché, střechovitě přesahavé závitky zdobeny jsou 5 vrubovanými páskami, z nichž první zadní šev 

 lemující s třetí nejslabší skoro stejná jest. Pátá lemuje přední kraj kýlovitě. Basalní plocha vrubované páskovaná 

 s málo zřetelným, dvěma řadami silnějších zrnek roubeným umbilikem. 



Několik exemplárů z březenských usazenin od Holic a Meronic, méně z teplických od Cížkovic. Jest 

 pravděpodobno, že nadepsaný druh pouze odchylným tvarem druhu předešlého jest. 



