17 



nepatrně brázděná se znatelnou bývalou kresbou barevnou. Na jádrech jeví se resorbované vrcholové závitky 

 v podobě široké paličky. 



Několik exemplárů od Korycan, tvarem vnitřního pysku a jádry od následujícího podobného druhu 

 naprosto odchylných. 



48. Merita camplanata m. 



(Tab. III. fig. 7—9.) 



Lesklá ulita má vrchol úplně plochý, tvořící s první třetinou posledního závitku jedinou rovinu, pod 

 kterou se pak poslední závitek zaobleně láme. Skořápka jest jemně a zvláště na ploché části úhledně vráskována 

 a nad to jemně rýhována. Vnitřní stluštělý pysk má rovný kraj s patrným zoubkem v zadní třetině. Jádra mají 

 vrchol zatočený, mističkovitě prohloubený a jsou jádrům následujícího druhu velmi podobna. 



Několik exemplárů od Korycan. 



49. Nerita cíngulata Reuss. 

 (Tab. III. fig. 10, 11.) 



Nerita cingulata Reuss 1854: Charakter, d. Kreid. Ostalp. Denkschriften d. k. k. Akad. d. Wiss. VIL B. 

 pg. 148. Tab. 29, fig. 6. 



Vinutí nad poslední závitek málo vyniklé. Závitky mají vrubované pásky, jichž se na posledním závitku 

 přes 20 čítá. První páska lemuje zadní šev, jest dosti silná, druhás jest nejslabší a od ní přibývá páskám na síle 

 až do 6 — 8, od nichž pak pásky slábnou, až pak jedna neb dvě kolem ústí opět silnější jsou. Část závitku s prvními 

 6 — 7 páskami jest skoro plochá a od následující se pak závitek zaobleně láme. Ustí jest podlouhle ovální, vnitřní 

 pysk stluštěn a skoro rovný s malým zoubkovitě vyniklým záhybem v zadní třetině. Zevní dovnitř stluštělý 

 pysk má v zadním koutě malý podlouhlý zoubek. Jádra jsou hladká s mističkovitě prohloubeným vrcholem. 



Pět exemplárů od Korycan. 



Exempláry naše odpovídají tvarem a okrasou ulity úplně nadepsanému druhu, jejž Stolička (Revision 

 etc. Sitzungsb. d. k k. Akad. d. Wiss. MN Cl. LIL pg. 50) spojil s druhem Nerita Goldfussi Kef. (Goldfuss: 

 Petref. Germ. III. pg. 115. Tab. 198, fig. 20.) Poslední má však ulitu daleko oblejší s menším počtem pásek, 

 vnitřní pysk s třemi a zevní tolika zoubky opatřen, kolik pásek zevně se táhne. 



50. Neritopsis costulata Rom. 



(Tab. III. fig. 12—14.) 



Neritopsis costulata Rom. Geinitz 1846: Grundriss pg. 344. 



Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 247. Tab. 54, fig. 24, 25. Tab. 57, fig. 3. 

 Nerita costulata Roemer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 82. Tab. XII. fig. 12. 



Poslední závitek jest pravidelně páskován. Pásky jsou hladké, negranulované. Mezery mezipásečné jsou 

 stejnoměrně čárkovány. Čárky jsou bud jednoduché, neb v podobě úhlů, jichž vrcholy na zad obrácené sesíleny 

 bývají, tak že se v podobě granulované pásky jeví. U mladých exemplárů jest povrch celý hustými, nepravidel- 

 nými vráskami zbrázděn a nezřídka bývá na nich zbarvení tigrované znatelno. Ústí jest široké. Zevní pysk 

 má v zadním koutě nízkou mozolovitou stluštěninu. Vnitřní pysk jest slabě stluštěn, má tři zuby, z nichž pro 

 střední nejmenší jest. Na jádrech nejsou vrcholové závitky resorbovány, nýbrž byly jen zaplňovány. 



Několik exemplárů od Korycan. 



V literatuře křídové vyskytují se jinde velmi podobné formy. Co Reuss (Verstein I. pg. 49) pod jménem 

 Nerita costulata Rom. vyrozumívá, těžko uhodnouti. 



51. Neritopsis sp^ 



(Tab. III. fig. 15, 16.) 



Pouze jediný nedokonalý exemplár od Korycan, který dle vnitřního, desko vitě stluštělého pysku ku čeledi 

 Nerit nej větší příbuznost jeví. 



Jádro jest hladké, závitky vrcholové byly zaplňovány. 



Valentin Weinzettl: Gastropoda íeského křídového útvaru. 3 



