19 



Turrilites undulatus Reuss 1846: Verstein. I. pg. 24. Tab. VIL fig. 8, 9. 



Scalaria Dupiniana ďOrb. Kner 1850: Haidingers Naturw. Abh. III. pg. 14. Tab. III. fig. 3. 



Kner 1852: Denkschr. d. k. k. Akad. d. Wiss. MN. Cl. III. pg. 303. 



Četné, hlubokými švy oddělené závitky, vysedle žebrovány. Poslední závitek jest na rozhraní basalní 

 plochy vyniklým kýlem opatřen. Ostatně jest celý povrch závitků úhledně páskován a to blíže vrcholu stejno- 

 měrněji než blíže ústí. Ostí zachováno není. Mnohé exempláry dosahují značných rozměrů. 



V usazeninách bělohorských a malnických hojná. V jizerských a bíezenských jen chatrné exempláry 



57. Scalaria Phílippí Reuss. 

 (Tab. III. fig. 25—26.) 



Scalaria Philippi Reuss 1845: Verstein. II. pg. 114. Tab. 44, fig. 14. 



Můller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidof. pg. 8. 



Nepatrná ulita čítá 5 — 6 hluboce oddělených závitků, zdobených četnými žebry, s nimiž se 4 — 6 pásek 

 křižuje. Pásky třetí a čtvrtá bývají silnější. Na posledním závitku jest 6. páska nejvyniklejší a lemuje kýlovitě 

 plochu basalní, jež snad rovněž byla páskována. Žebra přecházejí také na basi a končí poblíž koutu ústního 

 naduřeninami, čímž útvar podobný umbiliku vzniká. Ustí jest kruhovité, se souvislými naduřelými pysky. 



V několika exemplárech od Třiblic a Meronic, z nichž nej větší 4 ynin vysoký jest. Méně zřetelný exemplár 

 z Kieslingswaldy upomíná velice na Turbo subinflatus Reuss (Verstein. pg. 49. Tab. XI. fig. 12), který snad 

 na málo zachovalém exempláru nadepsaného druhu založen jest. 



58. Turritella Verneuilliana ďOrb. 

 (Tab. III. fig. 27—31.) 



Turritella Verneuilliana ďO r b i g n y 1842/3: Pal. Fran?. Terr. crét. II. pg. 47. Pl. 153. fig. 8—9. 



ďO r b i g n y 1850: Prodrome II. pg. 190. 

 Turritella granulata Sow. Geinitz 1840: Charakt. pg. 44. Tab. XV. fig. 7—11. 



Reuss 1845: Verstein. I. pg. 51. II. pg. 114. Tab. XLIV. fig. 12. 



Geinitz 1846: Grundriss pg. 325. Tab. 14, lig. 9, 10 (ex parte). 



Briart et Cornet 1865: Meule de Bracq. Mém. cour. Acad. Belgique. Tome XXXIV. 

 pg. 29. Pl. III. fig. 43, 44. 



Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 239. Tab. 54, fig. 3, 4 (ex parte). 

 Turitella alternans Rom. Reuss 1845. Verstein. I. pg. 114. Tab. XLIV. fig. 13. 



V korycanských usazeninách v nej rozmanitějších velikostech hojná. Nejmladší závitky zdobeny jsou 

 3 — 4 páskami negranulovanými (fig. 28), z nichž ona blíže předního švu jest nej větší. V této formě popsána 

 byla od Reusse pod jménem Turritella alternans Rom. z pískovců zlosejnských, kdež na ploškách v neobyčejném 

 množství se vyskytuje. Mnohdy udržují se tyto 3 — 4 pásky na závitcích až do značných rozměrů ulity. Většinou 

 přibývá však pásek se vzrůstem ulity a zároveň jeví se snaha pásek, zadní šev lemujících splynouti v jedinou 

 silr.ější pásku- Obyčejná okrasa dospělých závitků jeví se takto: Zadní šev lemuje vysedlá řada hrubých zrnek. 

 Ostatní plochu závitků zdobí buď 5 stejných stejně od sebe vzdálených pásek (fig. 29), aneb bývá plocha zá- 

 vitků pokryta různým počtem různě silných a různě vzdálených pásek, ano stává se, že celý závitek pokryt jest 

 nesčetnými skoro stejnými páskami, kromě zadního švu. Silná páska na zadním švu jest u dospělých exemplárů 

 dosti charakteristickým zjevem. Bývá jen zřídka ve dvě slabší, ale těsně vedle sebe ležící pásky rozdělena 

 (lig. 30, 31). U takových jeví se pak na závitcích zvláště jemné a četné páskování. Blíže ústí bývá na zá- 

 vitcích znatelno pěkné vzrůstní vráskování. 



Dosahuje délky až 10 cm. 



Druh nadepsaný popisován býval většinou pod jménem T. granulata Sow. Také ďOrbigny (1. c.) má pod 

 týmž jménem vyobrazenu a popsánu (1. c. fig. 5 — 7) Turritellu našemu druhu tak podobnou, že asi sotva dů- 

 ležitého rozdílu znamenali lze. Anglický druh s citovaným sotva identifikovati lze, což již ďOrbigny vycítil 



