23 



68. Turrítella nerinea Rom. 

 (Tab. III. fig. 44, 45.) 



Turritella nerinea Rómer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 80. Tab. XI. fig. 21. 



Drescher 1863: Zeitschr. d. deut. geol. Gesell. XV. pg. 334. 



Stolička 1868: Cret. gastr. of South India pg. 222. Pl. XVI. fig. 15. Pl. XVIII. fig. 18, 19. 

 Brauns Senonen Mergel. etc. Zeitschr. f. ges. Naturw. Neue Folge. XII. pg. 353. 

 Turritella quinquecincta Goldfuss 1841/44: Petref. Germ. III. pg. 106. Tab. 196. fig. 17a, b. 

 Chlomecké vrstvy str. 40. Obr. 26. 



Mladé exempláry podobají se poněkud rodu Turr. Noeggerathiana Goldfuss, avšak starší zřetelně se od 

 ní liší. Ploché pásky zdobeny jsou 4 hlavními, raději konstantními páskami, z nichž první od mládí nej slabší 

 jest a v jisté vzdálenosti od zadního švu probíhá. Obyčejně vsunuje se mezi ni a šev ještě páska jedna slabší. 

 Na vyrostlejších závitcích splývají však obě pásky a tvoří jedinou, která silně vyniká a v řadu hrbolků rozdělena 

 jest. Z ostatních pásek jest čtvrtá vždy nejsilnější a dle ní řídí se tvar závitků. Mezera mezi 2. a 3. páskou 

 jest nej větší a mezipáska v ní se vyskytující dosahuje často rozměrů hlavních pásek, tak že závity jsou pak 

 zdánlivě 5pásečné. Ostatně jsou mezery mezipásečné u různých jedinců různě vyplněny a také pásky různý 

 stupeň granulace jeví. 



Několik pěkných exemplárů od Chlomku a Kieslingswaldy. 



69. Omphaiia ventricosa Dresch. 

 (Tab. IV. fig. 1.) 



Omphaiia ventricosa Drescher 1863: Zeitschr. d. deut. geol. Gesell. XV. pg. 334. Tab. IX. fig. 2, 3. 

 Chlomecké vrstvy str. 41. Obr. 28. 



Pouze jediný poškozený exemplár od Tannenbergu, který s popisem i vyobrazením od autora nadepsanému 

 druhu daným souhlasí. Zadní šev závitků lemuje zaoblená vysedlina a podobná poblíž předního švu se táhne. 

 Poslední závitek nese na přechodu v plochu basainí 3 tupé pásky. Ostatní povrch jest zahnutými vráskami 

 vzrůstními rozbrázděn. 



70. Omphaiia ornata Dresch. 



Omphaiia ornata Drescher 1863: Zeitschr. d. deut. geol. Gesell. XV. pg. 325. Tab. IX. fig. 6, 7. 



Rovněž pouze o jediném exempláru z Tannenbergu, ještě nepříznivěji zachovalém než druh předešlý. 

 Ulita jest vysoká, věžovitá, s hrubou páskou na zadním švu a též podél předního švu táhne se podobná páska. 



Vzdor nepříznivému zachování jest souhlas s nadepsaným druhem nepopiratelný. 



71. Burtinella (?) Reussi m. 

 (Tab. III. fig. 46—51.) 



Serpula ampulacea Sow. Reuss 1845: Verstein. I. pg. 20. II. pg. 106. Tab. V. fig. 22. Tab. XXIV. 

 . fig. 6, 7. 



Velice proměnlivá, a jak se zdá, ve značné míře mimikrická forma. Ulita vrcholem na cizí předmětj^ 

 přisedlá jest v mládí točená. Závitky jsou bud v levo neb v právo točeny, většinou zevně neznatelný, jedinou 

 masu tvořící, jež teprve na průřezu složení z pravidelných závitků ukazuje. Průřez závitků jest kruhovitý, 

 skořápka zřetelně ze tří různých vrstev složená (fig. 48.), silná. 



Poslední závitek později se počal narovnávali. Ustí jest oblé s kraji bud přiostřelými neb stluštělými, 

 v kterémžto případě zůstávají bývalá ústí v podobě stluštěnin znatelná (fig. 46.). Ustí ozbrojeno je zoubkem 

 bud přímým neb dovnitř zahnutým, ale jen u zachovalých exemplárů znatelným. Zevně táhly se po posledním 

 závitku čtyři rýhy. Nejhlubší, i na průřezu znatelná (fig. 48.), končí na basi zoubkem. Její kraje bývají ne- 

 zřídka v podobě společného kýlu zdvižen}/. Druhá rýha táhne se na protější straně zoubku a ostatní dvě po 

 obou stranách. Plochy mezi rýhami bývají různě vytvořeny. Jsou bud prostě zaoblené neb široce vyniklé neb 



