27 



popisem i vyobrazením provázen jest. Není neprospěšno poukázati ku druhu Natica pagoda Forb. (Stolička: 

 cret. gastr. of South. India pg. 301. Pl. XXI. fig. 7 — 8.), kdež rovněž příbuznost ku našemu a oběma Rome- 

 rovým druhům vytčena jest. 



81. Natíca Gentii (Sow.) Gein. 



(Tab. IV. fig. 13., 14.) ; ' 



Natica Gentii (Sow) Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. jrg. 162. Tab. XXIX. fig. 12—14. 

 Natica canaliculata Mant. Geinitz 1840: Charakt. II. pg. 47. Tab. XV. fig. 25—26. 



Geinitz 1843: Kieslingswalda pg. 10. Tab. I. fig. 20. 



Reuss 1845: Verstein. I. pg. 49. Tab. XI. fig. 1. 



Geinitz 1846: Grundriss pg. 339. Tab. XV. fig. 17. 



Kner 1850: Denkschr. d. k. k. Akad. d. Wiss. M. N. Cl. III. pg. 304. 



Miiller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 13. 



Drescher 1863: Zeitschr. d. deut. geol. Gesell. XV. pg. 337. 



R o m e r 1870: Geologie von Oberschlesien. pg. 339. Tab. XXIX. fig. 11. ' • - 



Natica rugosa Honigh. R o m e r 1841: Nordd. Kreideg. pg. 83. Tab. XII. fig. 16. 



Reuss 1845: 1. c. pag. 50. ' 

 Natica Romeri Geinitz 1849: Quadersandsteing. pg. 128. - • ■ .. 



Natica Geinitzi ďO r b i g n y 1850: Prodrom. II. pg. 150. 



Natica acutimargo Rom. H o 1 z a p f e 1 1884: Zeitschr. d. deut. geol. Gesell. XXXVI. pg. 476. 



Ulita široce rozložená, z nečetných, stejnoměrně se rozšií-ujících závitků složená, s vinutím jen málo nad 

 poslední nepříliš nadmutý závitek vyniklým. Na zadním švu jsou závitky rýhovitě vtisklé, rýha do předu dosti 

 ostrou hranou omezena. Vzrůstní vrásky obyčejně slabé, mnohdy v odstavcích žebrovitě stluštělé, jsou na zmíněné 

 hraně kolenovitě zlomeny a jsou ve střední části závitku nej slabší, kdežto blíže širokého ostrým krajem ohraniče- 

 ného umbiliku opět silně vystupují u žebrovaných jedinců uváděných pod jménem Natica Romeri Gein. Vnitřní 

 pysk je rovný, bez uzlu. 



Velmi rozšířená ve všech usazeninách, kromě chlomeckých, odkud dosud známa není, a korycanských, 

 v nichž pouze dvěma velice problematickými exempláry zastoupena jest. 



Nej obyčejnější rozšíření druhu tohoto od Geinitze (1. c.) udané, jest sestaveno dle méně spolehlivých dat. 

 Jak dalece exempláry naše s anglickým druhem téhož jména souhlasí, o tom vyobrazení sotva poučili mohou. 

 I Pojmenování dle Geinitzova určení sice podrženo, ačkoli by pozdější název Geinitzův Natica Romeri Gein. skoro 

 ] případnější byl. 



82. Natica acutimargo Rom. 

 (Tab. IV. fig. 15, 16.) 



*Natica acutimargo Romer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 43. Tab. XII. fig. 14. 



Můller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 14. 



PBrauns 1875: Senonen-Mergel etc. Zeitschr. f. ges. Naturvv. Neue Folge. XII. pg. 349. 



Široká ulita s vinutím nad poslední velmi nadmutý závitek mírně vyniklým, z nečetných závitků složeným. 

 Závitky, jmenovitě poslední, mají podél zadního švu žlábkovitý vtisk, u zachovalých exemplárů zevně ostrou 

 hranou omezený. Skořápka má jen mírné vrásky přírůstní, jež na hraně švu zlomeny jsou. Vnitřní pysk ohra- 

 ničuje úzký umbilikus bez znatelného uzlu. 



Ve vyšších iisazeninách křídových jmenovitě bělohorskvch a chlomeckých dosti obyčejná. Dosahovala 

 značných rozměrů. 



Nadmutostí posledního závitku liší se značně od předešlého druhu, nehledě ani k povaze umbiliku. 



83. Natica dichotoma Gein. 

 (Tab. TV. fig. 17—19.) 



j Natica dichotoma Geinitz 1840: fharakt. II. pg. 48. Tab. XIII. fig. 5. 



Geinitz 1842: Kieslingswalda, pg. X. Tab. I. fig. 19. 

 Geinitz: 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 245, (exclus. vyobrazení). 



