35 



Táhlá, štíhlá ulita složena jest z četných nízkých závitků, jež na obou švech vrubovanou páskou lemovány 

 jsou. Ostatní plocha závitků má ještě 2 pásky, z nichž ona blíže zadního švu zvlášť silná jest a v hrbolky roz- 

 dělená, kdežto druhá páska mezi popsanou právě pásku a pásku předního švu se vkládá. Mnohdy bývá sotva 

 patrna. Je-li granulace pásek méně zřetelná, přibližuje se popsaný druh značně C. variolare Stol. (Stur: Jahrbuch. 

 d. k. k. geol. Reichsanstalt XIII. pg. 51. fig. 6.) 



113. Cerithium Friči Gein. 



Cerithium Friči Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 271. Tab. 60. fig. 12. 



Pouze jediný nevalně zachovalý exemplár od Mlíkojed, který tvarem ulity a okrasou skořápky, pokud 

 zachována jest, s nadepsaným druhem souhlasí. Četné zaoblené závitky příčně jsou páskovány, pásek jest kol 

 4 — 6 na závitku. S nimi křižují se slabá žebra, jež na starších závitcích řidnou a tím se od mladších vrcholových 

 závitků odchylují. Ostí zachováno není. 



114. Cerithium Toermerianum Gein. 



(Tab. VI. fig. 1., 2.) 



Cerithium Toermerianum G e i n i t z t 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 268. Tab. 60. fig. 2. 



Nečetné, vypoukle zaoblené závitky zdobenj^ jsou jen páskami, jak se zdá, negranulovanými, mezi něž 

 tu a tam jen slabší mezipáska se vkládá. Pouze páska při zadním švu bývá někdy granulována. Poslední závitek 

 prodloužen v dosti dlouhý kanálek, který dle Geinitze dvěma záhyby ozbrojen jest. Na našich nepříznivě za- 

 chovalých exemplárech záhyby pozorovali nelze. 



Tři kusy od Korycan. ' . ' 



115. Cerithium Requienianum d Orb. 



(Tab. V. fig. 38., 39.) 



Cerithium Requienianum ďO r b i g n y 1842/43: Pal. Fran9. Terr. crét. II. pg. 377. Pl. 232. fig. 4., 5. 



Závitky jsou skoro ploché, zdobené 4 — 6 páskami, s nimiž se žebra v mládí rovná, později ohnutá křÍ Aijí 

 v řadu hrbolků je rozdělujíce. Páska na zadním švu bývá vyniklejší a hlubší rýhou od ostatních oddělena. Poslední 

 závitek jest po celé basalní ploše páskován. tJstí není u žádného jedince náležitě zachováno. 



Několik exemplárů od Korycan. 



Stolička (Revision etc. Sitzgb. d. k. k. Akad. d. Wiss. M. N. Cl. LIL pag. 108.) považuje Cerithium 

 Requienianum ďOrb. za menší exemplár. C. Prosperianum ďOrb. (ibidem Pl. 282. fig. 6.), jež pak oba za identické 

 považuje s druhem C. articulatum Zekeli (Gosaugastr. Tab. XXIII. fig. 4.). 



116. Certihium hispidum Zek. 

 (Tab. V. fig. 35.) 



Cerithium hispidum Zekeli 1852: Gosaugastr. pg. 115. Tab. XXIV. fig. 1., 2. 



Stolička 1865: Revision etc. Sitzgb. d. k. k. Akad. d. Wiss. M. N. Cl. LIL pg. 110. 

 Cerithium depressum Zekeli 1852: ibid. Tab. XXIV. fig. 6., 7. (teste Stolička 1. c). 

 ? Cerithium gallicum ďOrb. Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 269. Tab. 60. fig. 7. 



Závitky jsou velmi stěsnány, švy velmi nesnadno pozorovatelny. Každý závitek má 2 hrbolaté pásky, 

 menší lemuje zadní šev, větší táhne se středem. Na starších závitcích bývají často stejné a tu pak jest ta střední 

 silně k přednímu švu posunuta. Poslední závitek má kromě jmenovaných dvou ještě 3. granulovanou pásku, 

 která ho kýlovitě lemuje a na vyšších závitcích zakryta zůstává. Ústí zachováno není. Záhyb na vřetenu sotva 

 lze pozorovali. Zevní pysk měl 2 tupé zuby. 



V několika exemplárech od Korycan. 



Geinitzovo vyobrazení C. gallici:m ďOrb. spočívá asi na mladém exempláru nadepsaného druhu. 



o* 



