.36 



117. Cerithium sociále Zek. (non Eichwakl). 

 (Tab. VI. fig. 3.) 



Cerithium sociále Ze kel i 18-52: Gosaugastrop. pg. 9.5. Tab. XVII. fig. 4. 



Geinitz 1874: Elbethalg. pg. 269. Tab. 60. fig. 9. 



Závitky úzké skoro rovnostranné, zdobeny jsou třemi páskami granulovanými tak, že hrbolky na zá- 

 vitcích nad sebou na způsob žeber postaveny jsou. Zajímavé odrh^dky jeví jeden patrně nejstarší exemplár. 

 U něho závitky vrcholové, pokud zachovány jsou, normálně jsou zdobeny. Čím blíže k ústí, tím více slábnou 

 pásky, zároveň pak mizejí granulace a na místo jí objevují se jemná zahnutá žebra, až konečně poslední zá- 

 vitek úhledně síťkován jest. Zároveň pak pi-istupuje na předním švu ještě jedna páska, tak že mají pak závitky 

 pásky čtyři. Ostí zachováno není. 



Čtyry exemplár}^ od Korycan. 



118. Cerithium infibuiatum Gein. ' 



(Tab. VI. fig. 4.) 



Cerithium infibuiatum Geinitz 1874. Elbethalg. I. 2. pg. 272. Tab. 60. fig. 19. 



Jediný velmi ozdobný exemplár od Korycan, který vzdor zdánlivé nepodobnosti s nadepsaným druhem 

 spojití možno. Zachovány jsou pouze 3 poslední závitky, hluboce oddělené, ozdobené pěti, poslední 8 páskami, 

 jež se stejně silnými vysedlými žebry se křižují, čímž dosti hluboké komůrkování vzniká. Zřídka mezi páskami 

 slabší mezipásku pozorovali lze. První páska od zadního švu oddálená jest nejslabší, ostatní skoro stejně silné, 

 tJstí zachováno není. 



U saských exemplárů jest 2. a 3. páska silnější a tím ulita odchylnějšího rázu nabývá. Zdá se, že druh 

 tento ani do rodu Cerithií nenáleží. 



119. Geritilium cf. difřicile Gein. 



(Tab. VI. fig. 5.) 



Cerithium difficile Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 271. Tab. 60. fig. 17. 



Závitky jsou zaoblené, ozdobené 5 páskami, z nichž první na zadním švu jest největší, druhá a čtvrtá 

 nejmenší. S páskami křižují se žebra. Čím více k ústí, tím více mizí žebrování, až na posledním závitku pouze 

 hrbolky v řady sestavené naznačeny jsou. Hlavní rozdíl našeho exempláru s nadepsaným druhem spočívá v ná- 

 dorovitých stluštěninách, zbytků to bývalých ústí, jež u Geinitzova druhu pozorovali nelze. Celkem stojí 

 exemplár náš uprostřed mezi nadepsaným druhem a C. costellatum Sow. (Geinitz: ibid. Tab. 60. fig. 16.) 



Jediný exemplár od Korycan. 



120. Cerithium bohemicum m. 



(Tab. VI. fig. G— 8.) . , 



Největší české Cerithium, až i 1 dm dlouhé. Skořápka většinou zachována není a pouze u jediného exempláře 

 jeví se stopy jemného páskování. Ústí není dobře zachováno, kanálek byl asi dosti dlouhý. Na vřetenu jsou 2 mo- 

 hutné záhyby a na zevním pysku 3 zuby, z nichž prostřední jest nej silnější. Zuby opakovaly se u různých 

 individuí v různých odstavcích. 



V korycanských usazeninách (Korycany, Přemyšlany) hojné. 



121. Cerithium chilopterum m. 



(Tab. VI. fig. 9.) 



Protáhle věžovitá ulita sestává z četných zaoblených a čtyřmi páskami zdobených závitků. Na páskách 

 granulaci pozorovali nelze a také mezipásky se vyškytají jen vzácně. Kanálek dlouhý, zahnutý. Zevní pysk 

 křídlovitě rozšířen a každá hlavní páska závitková končí na křídle hrotem. 



Četné sice, leč zřídka dobře zachovalé exempláry od Kněživky a Přemyšlan. 



