39 



protažen jednak vodorovně v podobě sekerovitého okýleného křídla, jednak na zad podél vinutí větev vysílá, 

 jež rovněž jako u předešlého druhu s naduřelým vnitřním pyskem splývá a zahnuté na ústní straně rýhou opatřené, 

 ulitu přesahující křídlo tvoří. 



V korycanských usazeninách ve všech skoro nalezištích hojná. 



Zda také exempláry od Míillera (1. c.) uváděné k nadepsanému druhu náleží, jest pochybno. 



130. Aporhais Requeiniana d Orb. 

 (Tab. VI. fig. 18.) 



Rostellaria Requieniana ďO r b i g n y 1843: Pal. Frang. Terr. crét. II. pg. 293. Pl. 209. fig. 3., 4. 



Závitky široce páskovány a pásky i mezery mezi nimi nad to ještě rýhováním s nimi rovnoběžným posety. 

 Rýhování více v mezerách než na páskách znatelno bývá. Z pásek pátá a šestá zvláště na posledním závitku 

 silněji vyniká. S páskami křižují se žebra, jež na posledním závitku slaběji vynikají a mnohdy jen hrbolky 

 v řady sestavenými naznačeny bývají. Ústí protaženo v kanálek nepříliš dlouhý. Zevní pysk tvoří jednc duché 

 podélně okýlené křídlo a jest na zad asi do prostřed předposledního závitku povytažen. 



Četné exempláry z korycanských usazenin od Korycan, Tyssé a Kněživky. Jediný nevalně zachovaný 

 exemplár od Dolánky snad témuž druhu náleží. 



131. Aporhais chondropleura m. 



(Tab. VI. fig. 19.) 



Závitky jsou páskovány, pásky granulovány tak, že granule v žebra sestavena jsou, zvláště na vyšších 

 závitcích zřetelně. Třetí neb čtvrtá páska bývá vyniklejší, na posledním závitku skoro kýlovitě a tu pak ná- 

 sledují 2 slabší pásky a pak ještě slabší kýl druhý, od něhož pásky slábnou. Zevní pysk protažen v křídlo, jak se 

 zdá, jednoduché, na něž hlavní kýl závitku po celé délce přechází. Kýl vedlejší, zdá se, že končil po straně malým 

 trnem. Na zad jest zevní pysk povytažen asi doprostřed předposledního závitku. 



Četné exempláry sice, ale vesměs chatrně zachovalé z korycanských usazenin od Skutíčka. 



Upomíná poněkud na Aporhais anserina (Nils.) Gein, ale liší se od ní vedle celkového zjevu menším počtem 

 kýlů na posledním závitku a tudíž i hrotů na křídle. 



132. Aporhais megaloptera Reuss. 

 (Tab. VI. fig. 20.) 



Rostellaria megaloptera Reuss 1845: Verstein. pg. 45. Tab. IX. fig. 3. 



G ů m b e 1 1868: Procán oder Kreidef. etc. Abh. d. k. bayer. Akad. d. Wiss. II. Cl. X. pg. 74. 

 Rostellaria Reussi Gein. var. megaloptera Reuss. 



Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 169. Tab. 30. fig. 9—11. 



Závitky jsou žebrovány a velmi jemně, jen u nej zachovalejších exemplárů patrně rýhovány. Poslední 

 iilně nadmutý závitek převyšuje ostatní vinutí a jest ku předu jen v krátký kanálek zúžen. Zevní pysk rozšířen 

 v mohutné křídlo, jež na zadním kraji kolenovitým, různě hlubokým zářezem ve dvě části rozděleno jest: jednu 

 širokou, boltcovitou, druhou trnitou zevně okýlenou, uvnitř podélnou rýhou opatřenou. Mladá individua měla 

 cřídla celistvá, na obou krajích zaoblená a teprve později objevil se zmíněný zářez. 



Ve vyšších usazeninách křídových od bělohorských počínaje dosti hojná. 



Dosti podobná a snad jako jeho varieta označitelná jest Ap. emarginulata Geinitz (Quadersandsteing. 

 iPab. IX. fig. 7—9.). 



133. Aporhais Reussi Gein. 



(Tab. VI. fig. 21., 22.) 



Rostellaria Reussi Geinitz 1842: Charakter, pg. 71. Tab. XVIII. fig. 1. 

 Reuss 1845: Verstein. pg. 45. Tab. IX. fig. 9. 



