49 



podmínek různé. Zdá se, že i stáří na jakost rýhování vliv mělo. Jsou exempláry, u nichž jest rýhování stejno- 

 měrné a husté (fig. 19.), u jiných vymizením střídavých rýh mezery mezi rýhami široké jsou (fig. 20.). U jiných 

 několik rýh uprostřed závitku zvláště posledního značně sesláblo (fig. 19.), ano i docela vymizelo. Konečně jsou 

 exempláry s posledním závitkem skoro hladkým až na jednu neb dvě rýhy při zadním švu a několika slabších 

 blíže předního konce (fig. 18.). Rýhy jsovi uvnitř bud tečkovány neb čárkován}'. Čárkování blíže ku kraji pysku 

 houstne a slábne. Ústí jest ku předu rozšířeno, na zad zúženo, pysk zevní mírně sesílen, záhyby na vřetenu chybí. 

 Četné exempláry různé velikosti od Korycan. 



169. Actaeonina lineolata Reuss. 

 (Tab. VII. fig. 21., 22.) 



Phasianella lineolata Reuss 1845: Verstein. pg. 49. Tab. VII. fig. 25. Tab. X. fig. 19. 

 Actaeon lineolatus ďO r b i g n y 1850: Prodrom. II. pg. 219. 



Actaeon cylindraceus Múller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 11. Tab. III. fig. 12. 

 Actaeonina cylindracea Mull. Brauns 1875: Zeitschr. f. ges. Wiss. N. F. XII. pg. 357. 



Ulita táhlá, štíhlá, z četných skoro plochých závitků složená, jež na jádrech jako do sebe vsunuty se zdají. 

 Poslední závitek jest ostatním roven, neb je i převyšuje. Skořápka jest hustě rýhovaná, rýhy uvnitř jemně čárko- 

 vány. Ústí v zadním koutě značně zúženo. 



Většinou v podobě jader z březenských usazenin. 



Identita naší zkameněliny s druhem MuUerovým jest více než pravděpodobná. Možno, že i Actaeon acu- 

 tissimus Múller (1. c. Tab. III. fig. 13.) jen méně zachovalý exemplár téhož druhu jest. 



170. Tornatina ovata Br. et Com. 

 (Tab. VII. fig. 23., 24.) 



Tornatina ovata Briart et Cornet 18b5: Mém. cour. de Tacad. Belgique XXXIV. pg. 44. Pl. III. 

 fig. 9., 10. 



Conus cylindraceus Gein. Reuss 1845: Verstein. pg. 111. Tab. 44. fig. 15. 



Pouze v podobě jader z pískovců od Zlosejna. Vinutí málo závitečné, v poslední protáhlý závitek značně 

 vnořeno. Ústí ku předu rozšířeno, na zad zúženo. Vnitřní pysk tence ovrouben. Skořápka byla velmi jemná 

 a jak se zdá, úplně hladká. 



171. Cylichna cylindracea Gein. 

 (Tab. VII. fig. 25.) 



Cylichna cylindracea Geinitz 1874: Elbthalg. II. 2. pg. 178. Tab. 31. fig. 12. 

 Conus cylindraceus Geinitz 1842: Charakter. III. pg. 72. Tab. XVIII. fig. 18. 



Reuss 1845: Verstein. pg. 47. Tab. XI. fig. 11., 19. 

 Volvaria tenuis Reus s 1845: 1. c. pg. 50. Tab. X. fig. 20. 



Múller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 10. 

 Březenské vrstvy str. 86. Obr. 92. 



Ulita válcovitá s vinutím buď úplně v poslední závitek ponořeným neb na plocho vinutým. V prvém 

 případu jest ulita k oběma koncům súžená, v druhém případu v zadu rovně sříznutá. Skořápka jest velmi jemně, 

 ku předu hustěji páskované rýhovaná s křižujícími se vzrůstními vráskami ne vždy dobře znatelnými. Zevní 

 pysk není ztluštěn, vnitřní jest bez záhybů. Ústí skulinovité, do předu rozšířené. 



Četné exempláry z březenských a chlomeckých usazenin od Kieslingswaldy. 



Pravděpodobno jest, že také Bulla cretacea Múller 1851 (1. c. pg. 7. Tab. III. fig. 4.) k nadepsanému druhu 



172. Actaeon doliolum Múll. 

 (Tab. VII. fig. 26.) 



Actaeon doliolum Múller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 11. Tab. III. fig. 11. 

 Actaeon coniformis Múller 1851: 1. c pg. 11. Tab. III. fig. 14. 



Valentin Weinzettl; Gastropodn českého křídového útvaru. » '7 



