— 7 — 



Jedinci tohoto druhu vyškytají se zřídka ojediněle, nýbrž většinou ve skřípinách a stočeni; lze je v kou- 

 ličkách šáreckých poznati dle malých dutin elliptičného obrysu, jež jsou vyplněny rezavou, železitou hmotou.^) 

 Výskyt: Dosud jen ze Šárky: D — d^y. 



Agnostus perrugatus Ban . 



1872. Bar rande, Syst. silur. Vol. I. Supit p. 145. Pl. 14. fig. 14—16. 



Vzácný tento druh popsán byl Barrandem z okolí Sv. Dobrotivé, leč několik úplně stočených jedinců 

 známo jest i ze Šárky, a tito úplně souhlasí s originály Barrandovými. Ale radiální vrásčitost na povrchu hlavy 

 a pygidia je mnohem silněji vyvinuta u exemplářů z břidlic od Sv. Dobrotivé než-li u kusů z kouliček šáreckých. 

 Různá vyniklost ozdoby oné a nestejně silné klenutí celé skořápky zakládá se asi na různé povaze oněch hornin. 



Poznámka : Dle sdělení proí. Kloučka vyškytají se v peckách od Vokovic (v horizontu d^y h) a i jiných 

 břidlicích (nad d-^^y a) jedinci, kteří jsou právě tak silně vrásčití jako od Sv. Dobrotivé. Ostatně Klouček (1. c, 

 str. 12) výslovně praví, že jest rozdíl mezi jedinci z obou horizontů; kusy zd^y 6 jsou totiž vráščitější. (/. P) 



Agnostus Tullbergi Novák. 



Novák 1883. 1. c. p. 59. Taf. IX. fig. 7—10. 



Novák poukázal na to, že tento driih, Barrandem původně z okolí Oseká jako Agn. tardus označený, 

 se podstatně liší od typického Agn. tardus Barr., který je omezen na pásmo D — d^. — Tím odpadají dedukce či- 

 něné Barrandem ^) z domněle opětovného výskytu (intermittence) druhu Agn. tardus v a D^. 



O poměru -druhu Agn. Tullbergi ku Agn. accedens Nov. viz náhled Kloučkův uvedený při toirto 

 druhu. (/. P.) 



Aeglina Bergeroní Novák. 



Tab. IV. obr. 34—37. Obr. v textu č. 1. 



Glabella je vejčitě protáhlá, silně klenutá v předu, slaběji v zadu. Největší šířky dosahuje teprve v dolní 

 třetině své délky a horní okraj má vejčitě zaoblený. 



Dorsální rýha je krátká, šikmo do vnitř zasahující a brzo se ztrácí, 

 dříve než by dosáhla zadního okraje lící pevných. Při pohledu s hora 

 jest ji viděti, jakoby začínala teprve v ne j dolejší čtvrtině hlavy. 



Pevné líce, pokud skrovný materiál dovoluje posouditi, redukovány 



jsou na malé ploché trojboké laloky, jež nesou několik jemných ostrých 



vrásek, šikmo na venek dolů směřujících. — • Na povrchu glabelly jsou 



zcela malé obloukovité depresse, jež více barvou než-li reliéfem jsou ^- ^- ^^S'^'^^'^ Bergerom.^ Novák. 



„ . ^ . , , Šárka. Glabella zvětšená asi 1 ^> x . 



zrejmy ; patrně jest to analogon postranních vrásek průčelních. Dvě (Orií^inál v Čes Museu ) 



z nich (dolní) jsou silněji, třetí, (horní) jest někdy zcela slabě nazna- 

 čena. Mimo to jest uprostřed glabelly zcela malý hrbolek. Glabella na horním povixhu má na neotřených 



^1 Stočení Agnostú, jež lze pozorovati skoro u všech druhů, záleží vlastně v jednoduchém přehnuti pygidia pod 

 cephalothorax ; stejnoměrné stočení, jaké se vyskýtá u jiných trilobitů s více segmenty těla, asi bylo sotva možným. U t hoto 

 druhu jsou známi též jedinci nestočení. (/. P.) 



*) Barrande. 1868. Réapparition du genre Arethusina p. 14 etc. 



