— 17 — 



(Viz Quart. Journ. Geol. Soc. Vol. XXXI. p. 187. Pl. IX. fig. 3 — 4). Vzhledem k širokým lícím, malým, zcela 

 ku předu pošinutým očím, jakož i k průběhu lícnflio švu, jakž to výkresy a popis Hicksova druhu jeví, jest otázkou, 

 nejsou-li to snad identické fo.vmy. Rozhodnout! o tom lze teprve srovnáním dotyčných originálů, což je dnes nepro- 

 veditelno. Nápadnou jest však i okolnost, že Dalni. Llanvirnensis vyškytá se v geologickém obzoru (Llanvirn- 

 group), jenž odpovídá našim vrstvám Osecko-kváňským {d^^ y), a to zároveň s druhy: Placoparia Cambrensis 

 Hicks a Barrandia Homphrayi (= dle všeho Nileus). Oba uvedení trilobiti jsou zástupci našich druhů z dj^y: 

 Placop. Zippei a Nileus puer Barr. sp. Onu anglickou Placoparii stěží lze rozeznati od naší. (/. P.) 



Dicellocephalina bohemica Novák sp. (M S )i) 



Tab. 1. obr. 4 — 6; obr. v textu č. 4. 

 Dicellocephalus bohemicus Novák M. S. (autorům). 



Od tohoto druhu, který u nás representuje rodový typ známý do nedávná skoro jen ze severní oblasti 

 silurské (grande zone septentrionale, Barrande) zachovaly se části hlavy a pygidia, v několika málo kusech. 

 Leč úplně stačí k identifikaci rodové skupiny, i k poznání odchylek ode všech dosud známých druhů 

 této skupiny. 



Tvar glabelly a přilehlých částí hlavy lze seznali z výkresů na tabuli I. a v textu, jež se doplňují navzájem. 

 Okraj čelní má tvar plochého širokého pásu, po obou stranách rozšířeného, který směrem k týlu zahýbá 

 se v silném oblouku, načež přechází v pevné líce. Zevní okraj lící těchto probíhá celkem míi-ně šikmo a tvoří dva 



Obr. č. 4. Dicellocephalina bohemica Novák sp. — ' Šárka D-d^y. — a) Část hlavy dospělého jedince, na níž lze zjistiti 

 z větší části průběh švu lícního. Reliéf glabelly je méně zřejmým, pro deformaci a chatrné zachováni povrchu jejího. 

 Skoro v přirozené velikosti. Originál ve sbírce p. prof. C. Kloučka, deponované v Č. Museu. — b) Pygidium ne- 

 obyčejně velkého, úplně dospělého jedince, u něhož se částečně zachovala skulptura na cípech a duplikatuře. Originál 

 v geologickém ústavu české u.iiversity. Zmenšeno asi na Vs- — ' ^) Skulptura na cípu mladého jedince. Zvětšeno asi Vi- 



oblé záhyby mezi nimiž vypíná se mohutný lalok oční. Glabella je silně klenuta, podoby tupě zaobleného kužele, 

 s dvěma nepatrnými depresemi, šikmo ku středu jejímu probíhajícími. Oddělena je poměrně mělkou rýhou dorsální, 

 jíž ale na hloubce přibývá směrem k prsténci týlnímu. Průběh její je vlnitý, odpovídající lalokům, resp. vráskám 

 postranním, na glabeUe vyvinutým. Těchto lze na nejlépe zachovaném kuse (Tab. I. obr. 6.) napočísti 4 páry 

 mimo souvislou vrásku týlní. Vrásky postranní sahají jen asi do šířky glabelly a jsou vždy 2 a 2 blíže sebe 

 seskupeny, při čemž každá skupina má průběh mírně rozbíhavý. Prvé 3 páry vrásek jsou jen zcela slabě naznačeny 

 jako úzké táhlé deprese, kdežto čtvrtý pár tvoří z počátku slabší a dále do vnitř ostřeji zaříznutou rýhu, jež končí 

 silně vyhloubeným podélným dolíčkem. 



1) Popis tohoto druhu úplně schází v rkpsu Novákově. 



Dr. Jaroslav Pemer: Palaentographica Bohemiae. IX. 3 



