— 18 — 



U lýhy occipi-tální bhledáváme též v analogickém ít ístě jako u 4. páru vrásek prc ■hloubení a rozšíření, 

 ale pak směrem do stř<?du se rýha tato súžuje o něco, a její z počátku konkávní průběh přechází ve středu 

 glabelly v mírně konvexní. , ■ • ' • 



Na glabellách stlačených bývají' postranní vrásky většinou vůbec neviditelny, a jen dc^líčky naznačují 

 konce jich. 



Prsténec týlní má obrys skoro 4hranný. Týlní rýha přechází po straně, jsouc jen zčásti přerušena, v zadní 

 rýhu lícní, kteráž je ještě hhibší ; tato má příkře spadající stěny a jest souhlasně se zadním okrajem tváře slabě 

 zakřivena dolů, na venek súžuje se a vytrácí. Pokud lze souditi dle skrovných zbytků a dle analogie s cizími 

 druhy, zahýbá se přední okraj lícní více a spojuje se se spodním okrajem lícním ve špičku šikmo dolů směřující. 



Tento průběh okraje lícního ve spojení s čelním okrajem naznačuje průběh švu lícního, jenž zde zaujímá 

 polohu lícní a je značně křivolaký. (Viz obraz v textu č. 4 a.) 



Oči jsou neznámy ; byly asi umístěny na onom místě, kde šev činí silně konvexní oblouk mezi oněmi 2 záhyby 

 do vnitř zabíhajícími. 



Z trupu (t h o r a X u) jsou známy jen nevalně zachovalé části pleur ze sousedství pygidia mladého jedince, 

 dle nichž sestaven výkres 5c naTab. I. jenž nečiní nároku na úplnou správnost ; v celku nebude as značných rozdílů 

 od žeber dospělých kusů, jichž trup dosud se nenašel. Prsténec osový pleur zaujín. á skoro Ys šířky thoraxu a jest ostře 

 ohraničen. Žebra jsou obloukovitá, na konci silně dolů zahnutá, v poslední třetině své délky kyjovitě stlustlá a ve 

 špičku vybíhající. Rýha žeberní sahá až do Ys poslední délky žebra (asi do prostřed kyjovitého stluštění) a probíhá 

 středem žebra; teprve v blízkosti prsténce přechází na horní zevní stranu. Ai"tikulační ploška asi nepatrná. 



P y g i d i u m vyznačuje se 4 cípy, jež, jak se zdá, dle stáří mají různý tvar a polohu. I. Tvar. U mladých 

 jedinců, kteří mají horní okraj pygidia polokruhovitý, všechny 4 cípy směřují vertikálně dolů, souběžně s osou. 

 Mezi oběma prostředními cípy jest mírně vejčitý záhyb, kdežto u obou postranních cípů je pygidium. vykrojeno 

 skoro o 1/2 hlouběji a v ostrém úhlu ; též cípy samy jsou delší, podoby ostroúhlých trojúhelníků. Basis všech 4 cípů 

 je pod koncem osy a konce cípů leží téměř v přímce. II. Tvar. U velkých jedmců vybíhají oba střední cípy v úzké 

 dlouhé ostny, kdežto postranní cípy směřují šikmo od osy a mají podobu neste jnostranných trojúhelníků. Při tom 

 záhyby mezi nimi a středními cípy jsou velmi hluboké, silně rozbíhavé, takže basis oněch postranních cípů je po- 

 sunuta výše nad konec osy, a čára, spojující konec všech cípů, tvořila by skoro půlkruh. 



U všech exemplářů jsou cípy mírně klenuty, tak že z povrchu plochého pygidia vynikají jako zuby. 



Nejsou mi sice známy přechody mezi prvním a druhým tvarem cípů, které dodávají pygidiím tak různé 

 podoby, leč přece zdá se, že uvedené rozdíly v podobě a poloze cípů nepoukazují na 2 různé druhy, nýbrž pravdě- 

 podobně souvisí s různým stářím. Tomu nasvědčuje předně různá velikost. Prvý tvar shledal jsem jen 

 u velmi malého pygidia, 1 cm dlouhého ; druhý tvar u pygidií přes 3 cm dlouhých. Za druhé :skoro úplná shoda 

 ve tvaru ostatních částí pygidia; tyto se stářím u trilobitů jen nepatrně mění, kdežto okraj pygidia 

 spíše podléhá změnám, zejména různé jeho ozdoby (na př. u Lichase, Acidaspise). 



Ovšem jistoty nabudeme teprve najdcme-li přechodní tvar anebo celý mladý exemplář, jehcž hlava pak 

 rozhodne, zdali tu nejsou přece 2 druhy. 



Pygidium má silně klenutou, jeir nou rýhou ostře oddělenou osu ; tato sahá až do poslední čtvrtiny délky 

 pygidia. Na konci je ostřeji vyklenuta a poněkud zduřelá, při čemž přechází bez ohraničovací rýhy ve slabě klenutou 

 přiléhající část pygidia. Jednotlivé prsténce osové, jichž bývá až 12 zřetelných jsou odděleny mělkými sice, 

 ale ostrými rýhami ; rýhy jsou přímočaré, a jen na samém kraji osy se zcela nepatrně dolů zahýbají. 



Zebra na pygidiu, jichž po každé straně lze napočísti až 10, jsou ohraničena ostrými rýhami, které jsou 

 zpočátku mírně zahnuté, v dalším pak průběhu skoro rovné, a rozšiřují se na konci svém, jenž leží v místech, kde 

 zcela plochý kraj pygidia s cípy začíná se do výše klenouti ; směřují šikmo dolů, tvoříce s osou pygidia úhel zpočátku 

 asi 70", čím dále však tím ostřejší (přihlížíme-li k části nejblíže u prsténců se nalézající). 



