- 6. - 



Hlavní rozdíly rodů Obolus Eichwald a Lingitla 

 Obolus Eichw. 



1. Skořápka tlustá, zvláště v části splanchno- 

 coelové. Vzrůstové prsténce vysoké a tvoří nápadné 

 stupně na skořápce. I 



2. Kardinální area v poměru k rozměrům sko- 

 řápek veliká, zřetelně vyznačená. 



3. Splanchnocoelní část je na ventrální skořápce 

 přibližně tvaru široce vej čitého a nesahá do přední 

 poloviny skořápky. 



4. Splanchnocoelní část na dorsální skoi-ápce jde 

 často hluboko do přední polovice skořápky a je v předu 

 nestejně trojlaločná. 



5. Umbonální svalové jizvy na ventrální sko- 

 i'ápce dvě. 



6. Centrální svalové jizvy na dorsální skořápce 

 rovnoběžné s osou nebo do předu poněkud rozbíhavé. 



7. Transmedianní jizvy na obou skořápkách vždy 

 jen v jednom páru. 



8. Na ventrální skořápce jsou transmediany těsně 

 spojeny s předními laterály. 



9. Celkem je svalových jizev mnohem méně než 

 u r. Lingula. 



10. Hlavní cévní kanálky poměrně široké, v předu I 

 se zúžují ve špičku. Nikdy se nespojují. I 



i Bruguiěre jsou následující: 



Lingula Brug. 



1. Skořápky tenké, mírně klenuté. Prsténce vzrů- 

 stové tenké, těsně k sobě přilehlé, takže stupňovitost 



j skořápkové skladby je nepatrná. 



2. Kardinální area poměrně k délce skořápky 

 krátká. 



3. Splanchnocoelní část je na ventrální skořápce 

 více méně kosočtverečná a sahá hluboko do přední 

 poloviny skořápky. 



4. Splanchnocoelní část na dorsální skořápce stejná 

 jako na ventrální, tedy kosočtverečná. 



5. Umbonální jizva na ventrální skořápce jediná. 



6. Centrály na dorsální skořápce silně nakloněné 

 k ose, rozbíhavé do zadu. 



7. Jedna z transmedianní ch jizev na obou sko- 

 řápkách vždy rozdělená, takže jsou pak jizvy tři. 



8. Odděleny od nich. 



10. Hlavní cévní kanálky úzké a v předu se spo- 

 jují- 



Je ještě více podrobnějších rozdílu mezi oběma rody, ale již tyto stačí, ab3'chom nebyli ani chvilku v ne- 

 jistotě, kam naše Atremata 7. d u. zařaditi. 



Roku 1861 a 1876 stanovil B i 1 1 i n g s (6, 28) nový rod — Obolella, jenž se celkově tvarem podobal rodu 

 Obolus, ale lišil se od něho v uspořádání kardinální aree a svalových vtisků. Hal 1-C 1 a r k e (29) upevnili syste- 

 matické postavení tohoto rodu a zařadili do něho většinu druhů náležejících dosud k rodu Obolus. To mohli tím 

 spíše učiniti, ježto upravili B i 1 1 i n g s o v u diagnosu tak, že neexistoval pak podstatný rozdíl mezi oběma rody. 

 Příčina tohoto přesunutí je^pothvých druhů Obolových k r. Obolella byla zcela jednoduchá. Eichwald, K u- 

 xorga a Schmidt (21, 58, 59, 78) a jiní ruští autoři stanovili r. Obolus z Atremat nalezených v obolovém 

 pískovci pobaltského svrchního kambria a neměli k disposici srovnávací materiál cizí. Naopak zase američtí autoři 

 (Billings, King, Matthew, Hall, Clarkeaj.) neměli k studiu než obrázky ruských Obolů a tak ne- 

 mohli přirozeně, na základě dosti značné podobnosti a příbuznosti s americkými Atrematy, správně pochopiti 

 systematické postavení rodu Obolus Eichwald. 



Následek toho byl, že M i c k w i t z (59) po uveřejnění Hall- Clark e-ova díla neuznával rod Obolella 

 Billings za samostatný a navrhoval, by byl přidělen k r. Obohis nanejvýše jako podrod. Bylo třeba tedy nového 

 bedlivého studia r. Obolella. 



Ale dlouho k tomu nedocházelo a všechny práce, týkající se systematiky Atremat, vycházely zdila H a 11- 

 C 1 a r k e-ova. I u nás došlo v Jahnových pojednáních (31, 32), týkajících se krušnohorských vrstev, hlavně 

 zásluhou Pernera k tomu, že několik našich brachiopodů bylo počítáno k r. Obolella. 



Až W a 1 c o 1 1 (96, str. 588), na základě bedlivého srovnávacího studia všech oněch Atremat, jež H a 1 1- 

 Clark e zařadili k rodu Obolella, zjistil, že většina z nich skutečně patří k pravým Obolům, menší část však 

 (typem je Obolella chromatica Billings) že je nutno z Atremat vyloučiti a přidati k Neotrematům. Nalezl totiž na 

 ventrální skořápce druhů, patřících do této skupiny, místo stvolového žlábku konický otvor pro stvol. Probíhá 

 tedy stvol otvorem v kardinální arei a ne otevřeným žlábkem. A to je důležitý znak, podle něhož mohlo definitivně 

 bytí rozhodnuto o zástupcích obou dosud sporných rodů — Obolus a Obolella. Protože jinak celé vnitřní zařízení 



