- 8 - 



Vnitřní povrch úplně zachované skořápky je poset — hlavně v přední široké a ploché části — nepravidelně 

 roztroušenými hrbolky různého tvaru. Na jádrech se pak objeví jamky. Takovouto ozdobu a plochý lem kolem 

 skořápky najdeme i na jádrech, jejichž příslušná skořápka byla úplně neb i částečně rozpuštěna v sedimentu již 

 pevném, takže jádro má zachovaný přesný otisk vnitřního povrchu, příslušný k němu negativ pak otisk vnějšího 

 povrchu skořápkového (koncentrické vzrůstové čáry). To je obyčejný a nejčastější případ — Barrandeův 

 tvp druhu Obolus complexits. 



Radiální rýžky jsou na povrchu skořápek jen slabě naznačeny. Tak jako u druhu Obolus Feistmanteli a jinde 

 jsou zřetelnější teprve ve vnitřních polohách skořápkových. Jestliže se skořápka velice rychle v měkkém ještě 

 bahně rozpouští směrem z vnitřku i z vnějšku, tak že v pevném sedimentu zbydou již jen střední vrstvy skořápkové, 

 objeví se na jádrech otisky radiálních rýh. Za to jsou velice nejasně vyznačeny otisky svalových jizev, cévních 

 kanálků, různých lišten (sept) atd. Měkká ještě výplň skořápková (jádro) byla totiž definitivně zformována teprve 

 středními vrstvami skořápek, které jsou pouze radiálně rýhovány a při tom byl znejasněn původní otisk vnitřního 

 povrchu skořápkového. Je zřejmo, že na takovémto jádru chybí i plochý okrajní lem, který je pouze na vnitřním 

 povrchu skořápky. A to je typ Barrandeova druhu Obolus advena. 



Barrandeův druh Lingula ancilla není než ventrální skořápka dr. Ob. complexus zachovaná tak, že 

 původní povrch skořápky se sekundérními vzrůstovými prstenci je částečně odstraněn tak, že se objevily široké 

 primérní vzrůstové prstence. Odstranění svrchní části skořápkové nepokročilo však tak hluboko jako u 

 gula miranda", kde se objevilo na prstencích důlkování. U Lingula ancilla" oněch důlků tedy není. 



Na těchže lokalitách, kde se vyskytuje ,,Lingula ancilla" (Krkavčí hora. Hradiště, Strádonice a j.), se také 

 najde Lingula miranda" a pak hojně ,, forem přechodních" mezi nimi, tak že je často nemožno se rozhodnout! 

 pro jeden neb druhý typ. 



Takovéto četné přechodní formy" jsou známy mezi všemi Barrandeovými druhy, jež shrnuji 

 pod jediný druh — Obolus complexus Barr. Všechny vznikly pouze různým zachováním skořápek a tím je pod- 

 míněna různá skulptura jader a povrchů zbytků skořápkových. 



Prohlédl jsem bohatý materiál těchto obolů, jenž byl hlavně v posledních letech ne j větší zásluhou prof. 

 C. Kloučka do Barrandea Národního Musea snesen. Odleptáním nebo odlupováním vrstev skořápkových 

 nebo vzájemným srovnáváním množství exemplářů vždy jsem dospěl k typu druhu Obolus complexus Barr., jak jej 

 Barrande ve svém díle zobrazil. 



Jako dnes na mořském břehu nebo v bahně či písku, vyzvednutém ze dna mořského v neritickém pásmu, 

 najdeme různě porušené skořápky na př. lamellibranchiatů a gasteropodů, ukazující povrchovou strukturu různých 

 vrstev skořápkových, tak tomu bylo i v dřívějších dobách. Potom však bud celé nebo zbytky skořápek, zacho- 

 vané pro fossilisaci, ukazují různé povrchové skulptury a tak i jádra a negativy povrchů skořápek mají různou 

 tvářnost. Z ojedinělých pak nálezů vznikalo a posud vzniká množství t. zv. nových druhů, jež ovšem při větším 

 srovnávacím materiálu pak úplně zmizejí — nebo se zmenší na nepatrný počet přesněji stanovených druhů. Při- 

 stoupí-li k různému způsobu zachování ještě variabilita skořápek podmíněná změnou podmínek životních nebo 

 zjevy senility, vidíme, jak je obtížno, bez dostatečného množství jedinců, v paleontologii fixovati nový druh. 

 V našem případě se toto vše netýká pouze druhu Obolus complexus Ban-.,. ale i jiných, jak se později zmíním. 



VENTRÁLNl SKOŘÁPKA. 



Kardinální area poměrně krátká. V tupém úhlu objímá zadní konec skořápky a s?há po stranách až asi 

 do celkové délky skořápky. Uprostřed má mělký, mírně prohnutý, široký stvolový žlábek. Přechod žlábku 

 v areální křídla je pozvolný, ne ostrý jako u dr. Lingulella insons. Celá area je ostře lamellovaná vzrůstovými 

 lištnami. Flexurních čar j.sem nepozoroval. Ostatně je kardinální area zřídka kdy zachována. 



Hned pod kardinální areou je na jádře zřetelný silný, příčný, válcovitý val, u něhož počínají hlavní cévní 

 kanálky, viscerální dutina a střední i postranní septa. 



Splanchnocoelová část tělní s.há obyčejně až do délky skořápky. V mediáně skořápky, počínajíc u příč- 

 ného valu, probíhá dosti vysoká střední lištna, jež je nejvyšší u zobce a čím dále do předu se snižuje. Na jádře 

 objeví se pak hluboká rýha, která do předu se vytrácí. Není-li příčný val zachován, vyúsťuje na jádře rýha po me- 

 dianním septu ote\'řeně do stvolového žlábku a pravé i levé okraje zobcové části objeví se jako ostie zaoblené 

 výčnělkj'. U některých exemi)lářu (z Olešné) zjistil jsem na jádi-ech, že východisko stvolu bylo asi v polovině 



