- 14 - 



nepravidelné ztluštěniny skořápky v podobě hrbolů, valů a nízkých lišten, které zpevňovaly tuto část skořápky, 

 která kryje ne j důležitější orgány těla živočichova. Radiálně rýhy jsou někdy po odstranění svrchních partií 

 skořápkových tak silně vyvinuty, že převládají skoro nad onou poměrně jemnou koncentrickou lamellací. Na 

 průsečných místech úzkých vzrůstových prstenců a radiálních rýh objevují se uzlíčky, které vznikají tím, že část 

 prstence kryjící žlábky vlnek rýhových se obloučko vitě odlamují, kdežto na hřbetech vlnek rýhových zůstává. 

 Tato struktura všeobecná v zadní části skořápkové u všech Obolidu se silně ztluštělou skořápkou (objeví se ovšem 

 teprve v hlubších vrstvách skořápkových) se někdy při zběžném prohlížení objeví jako tečkování (resp. koncen- 

 tricky seřadéné hrbolky) a to často zavdalo příčinu k stanovení nového druhu podle ,, odchylné ozdoby" skořáp- 

 kové. Sám jsem v předběžné zprávě (48) zavedl novou varietu tohoto druhu — tenuilamellosa — právě na základě 

 mylného názoru na povrchovou strukturu. Tímto ji tedy ruším. 



Jiný takový stupeň na povrchu (vnějším) skořápky vytváří obyčejně některý z nejmladších vzrůstových 

 prstenců a pak konečně nejmladší prstenec sám. Tento opět jen nepatrně šikmo vyniká z pod staršího prstence 

 a protože starší prstenec nejčastěji je odlámán, objeví se nejmladší jako plochý okrajní lem podél celé skořápky 

 (ovšem čím blíže k zobci, tím užší). 



Na vnějším povrchu skořápek je radiální rýhování velice nezřetelné s výjimkou nejmladších, nejpřednějších 

 prstenců. Na těchto jsou radiální rýhy nerovné a často anastomosují, při čemž se na předních okrajích znenáhla 

 vytrácejí. Zřetelné, husté radiální rýhování po celém povrchu prstenců ukáže se teprve ve spodnějších vrstvách 

 skořápkových — nejzřetelněji asi tak ve ^/g celé tlouštky. Vnitřní povrch skořápky je také radiálně rýhován, 

 ač o něco slaběji. 



Nikde jsem u dr. Obolus {Lingidubolns) Feistmanteli neviděl na vnitřním povrchu skořápek hrbolků (resp. 

 jamek), jak je uvádí W a 1 c o 1 1 (obr. 1/ na tab. XIL a str. 391). Takové jamky jsou typické pouze u našich 

 druhů Lingulella expulsa (Barr.) a Obolus complexus Barr. 



Obě skořápky u dospělých exemplářů jsou dosti klenuté, hlavně ovšem v zadní a střední části. Jádro 

 dorsální skořápky mívá někdy nápadně tvářovitě klenuté obě poloviny, oddělené hlubokou rýhou po medi- 

 anním septu. ' ■ 



VENTRÁLNÍ SKOŘÁPKA. 



Kardinální area je vzhledem k velikosti skořápky úzká a lemuje zadní část skořápky asi do ^/g, někdy 

 jen do Ve celkové délky. Středem aree prochází dosti hluboký, ale poměrně hodně úzký stvolový žlábek. Vzrůstové 

 rýhování žlábků i křídel areálních je ostré, dobře vyznačené. 



Splanchnocoel zaujímá zadní třetinu misky. Od stvolového žlábku při předním okraji kardinální aree 

 postupuje do předu až k parietální stěně viscerální dutina. Je poměrně úzká a znenáhla se směrem ku předu roz- 

 šiřuje, až postranní její kraje dosáhnou vnějších hrotu centrálů. Přední její hranice jde po zadním kraji centrálu 

 a mezi oběma centrály vyniká obloučko vitě do předu. Přední konec je vyplněn jamkou (heart shaped cavity) 

 srdcovitého tvaru. Středem viscerální dutiny probíhá rýha od stvolového žlábku až k srdcovité jamce, na jádrech 

 se jeví jako úzký val. 



Hlavní cévní kanálky, jejichž vnější obrysové linie vycházejí od kardinální aree po obou stranách stvolo- 

 vého žlábku a vnitřní se vytrácejí bud již při styku s centrály nebo až asi v polovině délky viscerální dutiny, jsou 

 u různě vyvinutých skořápek různě na venek zakřiveny. Někdy probíhají z počátku skoro přímočaře až k cen- 

 trálům a teprve pak se širokým obloukem stáčejí k mediáně ; jindy jsou skoro přímočaré až pod polovinu délky 

 skořápkové a pak širokým mírným obloukem se zahýbají ; jindy opět (zvláště u mladých nebo úzkých forem) 

 procházejí v nepatrném oblouku (skoro přímočaře), který počíná blízko před kardinální areou až do přední '^j^ sko- 

 řápky a pak teprve se jejich úzké přední konce velice mírně stáčejí dovnitř. Jsou poměrně dosti široké, do předu 

 se zúžují až v dlouhou špičku. Nikdy se jejich přední hroty nesetkají uprostřed skořápky, naopak jsou obyčejně 

 dosti od sebe vzdáleny. Vnější a vnitřní jejich kraj jeví se na vnitřní straně skořápky jako hluboké brázdy, které 

 ohraničují nízký, ploše zaoblený val. Někdy tento střední val je uprostřed ostře dovnitř prohnut, takže se objeví 

 uprostřed rýha a pak jednotný jinak kanálek se zdá dvojitým. 



Vedlejší cévní kanálky jsou dobře zřetelné. Vybíhají jako tenké ke konci zúžující se žlábky na obě strany 

 od hlavního cévního kanálku. Vnější sekundérní cévní kanálky probíhají od vnějšího okraje hlavního sinu obloučko- 

 vitě k periferii skořápky, vnitřní pak více méně přímočaře směřují k mediáně. Periferní cévní kanálek není znám. 



