- 17 - 



2. Žlutozelené droby z Františkovy dědičné štoly u Otročina. Skořápky fosfátové (uhličitan vápenatý 

 skoro úplně chybí) barvy žlutohnědé. Také hojný. 



Zachováni vnitřní organisace skořápek na obou lokalitách velice dobré. Odtud je známa již z dob Barran- 

 deových. 



CerhovskáhorauTřenicaKvásek. . 



Světle zelené droby k nadloží přecházející do hrubých drob hnědofialových (35a). V obojích se vyskýtá 

 dosti hojně. Ve světlých drobách podobně zachován jako na Krušné hoře. Za to v hnědofialových vrstvách je 

 zachován velice nezřetelně — obyčejně jen jako jádro se slabým, vápnitým, bílým povlakem nebo s povrchem 

 limonitickým, hnědožlutým. 



K o m á r o v- J i v i n a (35a) . 



Slepencové vložky ve světle zelenošedých drobách u Komárova. Klouček v nich našel Obolus Feist- 

 manteli, jejž považoval za odchylnou varietu a nazval ji var. prima (43). Neshledal jsem nic odchylného na ní. 

 Je to pravý typ. 



Křemité světle zelenošedé droby zeleně a temněrudě kropenaté (35a, 42). 



Fialověhnědé neb rudohnědé droby. (35a.) Jádra velice špatně zachovaná, obyčejně s bílým, vápnitým 

 povlakem. 



ZlebecuCheznovic. 



Masivní světlezelené droby (35a). Jádra špatně zachovaná s vápnitým nebo limonitickým povlakem. 

 Obiš a Holý, vrch u Drozdova. 



Světle žlutozelené, jemné droby (35a). Vyskýtá se hojně a je podobně dobře zachován jako na Krušné hoře. 

 Tejček u Zbiroh a. (35a.) 



V lomu na Čihadle u Tejčku ve světle zelenavých drobách. Méně hojný a špatně zachovaný. 

 Medový Újezd u Holoubliova. 



Hrubozrnné, šedofialové nebo šedozelené droby. Obyčejně špatně zachované (jádra), jen zřídka nalezeny 

 i skořápky fosfátové. Již L i p o 1 d (56) tento druh odtud uvádí. 



B u k o v. 



V rudých, krevelovitých drobách. Skořápkv, pokud jsou zachované, mají lesklý haematitický povlak 

 a pak pěkně ukazují povrchovou skulpturu. Někdy jsou bělavé a pak je skořápka fosfátová. Dosti hojný (44, 

 45). Sbíral ji tu již Lipold (56). 



O u v a 1 y. 



Fialově červené droby. Vyškytá se hojně; někdy obrovských rozměrů dosahuje — až 4 x bcm. Je však 

 velice špatně zachován a to pouze v jádrech (47). Odtud uvádějí tento druh již Krejčí a Helmhacker (52a). 

 Lipold (56) uvádí jej z Velise a Dlouhé Skály u Kublova. 



Jahn (31, 32) a W o 1 d ř i c h (101) jmenují tento druh také z Libečova a to jak z podložních 

 zelenavých křemitých vrstev, tak i ze svrchních tmavorudých nebo pruhovaných drob spodního d-^v.. Při prohlížení 

 množství libečovského materiálu jednak mi půjčeného prof. Jahnem, jednak získaného Kloučkem nebo 

 vlastními sběry ukázalo se, že toto tvrzení je mylné. Zdánlivě upomínají sice některé exempláře druhu Obolus Imnel- 

 losiis a Lingulella Arachne na druh Obolus Feislmanteli, ale při bedhvém srovnání nenašel jsem jediného exem- 

 pláře, aby odpovídal našemu druhu. 



Celkem je jisto, že druh Obolus (Lingidobolus) Feistmanteli (Barr.) je vůdčí zkameněhnou spodního d a. 

 Vyškytá se již v basálních slepencích, jak zjistil Klouček u Komárova (43) a proto není třeba tyto slepence 

 oddělovati jako zvláštní horizont od vlastních třenických drob, jak to provedl Kettner (35a, 35Ď). Nikde nebyl 

 tento druh nalezen ve středním d 7.. Klouček (46) sice tvrdí, že na Cerliovské hoře v růžové, řídké drobě 



Jan Koliha: Paleontographica Boheraiae. X. 2 



