1891.] 



<omtr. 300 mynter, men paa en undtagelse nær tilhørte alle disse 

 Æthelrædj medens i Nesbøfimdet Knuts mynter er de talrigste. 

 Sletheidfundet er altsaa mere end 10 aar ældre end Nesbøfundet. 

 Samtidigt med dette er derimod fundet fra Egersund, der i 1836 

 indkom til universitetets myntkabinet, og som er det største hidtil 

 kj endte norske myntfund fra vikingetiden, ligesom elet ogsaa er et 

 .af de største fund af angelsaksiske mynter fra alle de nordiske 

 lande; jeg kjender kun to Gotlanclske fund, som er større. Det 

 senere Brøholtfund, som i 1867 erhvervedes til Kristiania, er der- 

 imod meget yngre, sandsynligvis fra 1060-aarene. Jeg har hermed 

 nævnt de fire mest betydelige norske fund med angelsaksiske mynter; 

 det er af interesse at se, at de tilhører forskjellige tider af den 

 periode (fra slutningen af det tiende til sidste fjerdedel af det el- 

 levte aarhundrede), hvori den angelsaksiske myntimport til Norden 

 fandt sted. 



Med hensyn til mynternes fordeling paa de engelske prægnings- 

 steder har jeg gjort nogle under søgelser, som jeg her meddeler, 

 skjønt materialet er for lidet for at vise om noget kan bringes ud 

 <leraf. Jeg har for dette øiemed fordelt myntstederne paa fem om- 

 trent lige store omraader ! ) og ildregnet, hvor stor procent kommer 

 paa hvert af disse, af de hos Hildebrand for Æthelræd og Knut 

 fortegnede mynter; denne procent har jeg da sammenlignet med 

 tilsvarende tal for de fire oven anførte norske myntfund. Først 

 maa dog anmerkes, at mynterne fra SO og MO, ifølge Hildebrands 

 lister, er de langt overveiende; de første beløber sig til henved 

 halvdelen, de senere til over en fjerdedel af alle Æthelræds og 

 Knuts mynter, der er indkomne til kongl. myntkabinettet i Stock- 

 holm, eller tilsammen 6,058 st. af 8,157. Dog er herved at merke, 

 at Hildebrands katalog omfatter kun de forskjellige myntvarieteter. 

 ikke eksemplarerne, men dette forhold har dog ikke saa stor be- 

 tydning, da dubletter som bekjendt er forholdsvis sjeldne blandt de 

 angelsaksiske mynter. Omraaderne SV, MV og N omfatter altsaa 

 kun en fjerdedel; i Knuts tid forøges det sidstnævnte omraade 

 noget paa de to andres bekostning. 



') Disse betegnes i det følgende med: SV = det sydvestlige England til 

 og med Dorsetsbire, Wiltshire og GUoncestershire ; SO til og med Oxfordshire, 

 Buck.. Hertf. og Essex; MO = den midterste del af østre England til og med 

 Northampton, Leicester, Nottingham og Lincolnshire ; MV til og med Derbyshire 

 .og Chester; samt N = Yorkshire og de nordligere slurer til Skotlands grænse. 



