1892.] 



Nogle norske skovsygdomme. 



5 



Som det vil sees er stammen ca. 200 aar gammel, idet den 

 sidste fuldstændige aarring dog blev dannet for 80 å 90 aar til- 

 bage, altsaa da stammens alder androg til 110 å 120 aar. Antage- 

 lig har selve sopangrebet mndet sted nogle aar tidligere, men først 

 paa det nævnte tidspunkt er sevjen paa det med A betegnede sted 

 bleven ødelagt og tykkelseveksten afbrudt. 



Senere er aabningerne i hvert aars aarringe stadig voksede, 

 indtil de tilslut kun har havt en længde af 2 — 3 centimetet". 



Det refererede tilfælde har sin interesse, da det for det første 

 viser, at furen i en temmelig sen alder kan angribes af peridermium, x ) 

 og da det dernæst er et illustrerende exempel paa den langvarige 

 kamp, der kan finde sted mellem vertplante og parasit. Tillige er 

 den langsomme tykkelsevekst værd at lægge merke til. 



I de første 120 aar, da veksten endnu foregik uforstyrret af 

 soppens indgreb, naaede stammen en tykkelse, der paa to diametre 

 andrager til henholdsvis 184 og 187 mm. Aarringernes gjennem- 

 snitlige tykkelse i disse 110 aar er altsaa kun 0.773 mm. Omtrent 

 det samme tal kommer man til ved at beregne tilveksten efter en 

 radius til det punkt, hvor den har foregaaet lige til stammen døde. 

 Denne radius maaler 140 mm., hvilket pr. aar giver omtrent 0.7 mm. 



Som bekjendt ansees peridermium pini af mange som uredo- 

 form af coleosporiam seneeionis (Pers.) Fries og opføres f. eks. af 

 Saccardo (Syll. fung. VII. p. 751) under denne art. Nogen sammen- 

 hæng mellem den hos os forekommende peridermium og senecio er 

 selv i vort lands sydlige egne utænkelig og endnu mere i Finmarken. 

 I vore skovtrakter er sewecio-arterne lidet udbredte og i Finmarken 

 overordentlig sjeldne. Flere gange gjennemsøgte jeg omhyggeligt 

 strøget rundt furebevoksninger, der var sterkt angrebne af perider- 

 mium, uden at kunne opdage nogen senecio. Hvad der fandtes, var: 

 forskjellige arter af salix og betula, juniperus, vaccinium uliginosum 

 og vitis idæa, myrtillus nigra, empetrum, ledum, phyllodoce, rubus- 

 arter, epilobium, solidago virg-aurea (meget sparsomt) samt diverse 

 gramineer, bregner og equisetum. Saa udbredt som peridermium er 

 i Finmarken, synes det nødvendigt at antage, at dens anden vert- 

 plante, hvis den har nogen saadan, maa høre til de almindelige i 



2 ) Ifølge Har ti g (Baumkrankheiten) angribes ikke ældre stammer end 

 20 — 25 aar, ifølge Ro strup (De farligste snyltesvampe) ikke mere end 30 aar 

 gamle træer. 



