10 



J. Brunchorst. 



[No. 8. 



ca. 3 m. høi og har lige ved sopstedet en diameter af kun 4.5 cm., 

 saa træets vekst har været ynkelig langsom, noget, der dog neppe 

 hænger sammen med soppen, men kun med de elendige vegetations- 

 forholde paa vedkommende sted. 



Som det paa af bildningen sees, er sopstedet temmelig rigelig besat 

 med frugtlegemer. Dette er i regelen tilfældet selv med ganske 

 unge grene. Hvor frugtlegemerne sidder, er barken opfyldt af my- 

 celtraade. der dog ikke synes at trænge ind i selve veden, og op- 

 fyldt med harpix, der ogsaa fryder ad og clækker større eller mindre 

 dele af barken nedenfor saaret. 



Paa fig. 3 er af bildet et gjennemsnit af en 24aarig (2 m. høi) 



furestamme angrebet af den samme 

 sop. Omkring træets 15de aar har 

 angrebet fundet sted eller er ialfald 

 først paa det tidspunkt trængt frem 

 til veden, der indenfor det dræbte 

 barkparti er opfyldt med harpix. 

 Naar jeg ovenfor udtalte, at sop- 

 Fig. 3. Tversnit af stamme angre- pen var parasitisk, saa grunder jeg 

 bet af lachnella pini. Det skraffe- denne mening ^ særsk ilte 

 rede opfyldt med harpix. , . 



iorsøg, hvilket jo vilde været den 

 sikreste basis, men paa iagttagelsen af talrige tilfælde i lighed med 

 det ovenfor anførte, hvor vedkommende stamme eller gren som 

 eneste sygdomstegn viste det af soppen besatte kræftsaar, men for- 

 øvrigt var ganske frisk og sund, eller hvor træet var dødt ovenfor 

 sopstedet, men nedenfor ganske friskt, uden at det var muligt at 

 opdage nogen anden aar sa g til saaret resp. sygdommen end netop 

 denne sop. Peridermium pini corticola, som man nærmest kunde 

 have tænkt sig som den primære sygdomsaarsag, er for et nogen- 

 lunde øvet øie, selv efter at fruktifikationen er forbi, altfor kj ende- 

 lig til, at den i tilfælde havde kunnet oversees. 



Det er dog de færreste tilfælde, der er af denne udprægede 

 art. Hyppig dannes frugtlegemerne først efterat barken er dræbt 

 rundt hele stammen eller grenen og denne saalecles død ovenfor sop- 

 stedet; de opstaar altsaa først efterat soppen er indtraadt i sit sa- 

 profytiske stadium. Isaafald er selvfølgelig vanskeligheden ved at 

 fastslaa denne sop som sygdomsaarsag større end i de ovenfor 

 nævnte. Undersøgelsen af talrige eksemplarer og overgangene fra 

 de sikre til de mindre sikre bringer imidlertid ogsaa i disse tilfælde 

 aarsagsforholdet paa det rene. 



