8 



D. C. Danielssen. 



Den Iste oktober 1849 traadte saa Lungegaardshospitalet i 

 virksomhed med Danielssen som overlæge. Fra den dag og til 

 han ivaar kastedes paa sit sidste sygeleie var der ikke mange dage, 

 hvor Danielssen ikke gik visiten om morgenen og der var ikke 

 mange maaneder, hvor ikke administrationen af den store indret- 

 ning hvilede paa hans skuldre. 



Men denne embedsgjerning og det videnskabelige arbeide, som 

 var forbundet med den, var ikke nok for Dauielssens rastløse virk- 

 somhedstrang, tiltrods for, at han lige til 1875 ved siden af sin 

 hospitalsgjerning havde en stor privat praksis. 



Allerede tidligt var Danielssen begyndt at interessere sig for 

 naturvidenskab og dette bragte ham i berøring med zoologerne 

 Michael Sars og Koren. De zoologiske arbeider, han herved kom 

 ind paa, bevirkede, at han foretog flere undersøgelsesreiser, saaledes 

 bl. a. til Finmarken i 1857, ligesom han i aarene 1876 — 78 deltog 

 i den norske Norclhavsekspedition. Resultaterne af disse arbeider 

 gav sig uclslag i en rig literær produktion (se nedenfor). 



Og det kunde selvfølgelig heller ikke undgaaes, at der blev 

 lagt beslag paa en mand med Danielssen's evner og energi til kom- 

 munale og politiske hverv. 



I 1856 blev han indvalgt i formandskabet, og i et par aar 

 deltog han med iver i dets forhandlinger for derefter at gaa over 

 i repræsentantskabet, af hvilket han var medlem til sin død, og 

 hvor han til det sidste med iver og kamplyst deltog i behandlingen 

 af alle vigtigere sager. 



I 1859 — 60 mødte han tillige paa stortinget (som suppleant 

 for stiftamtmand Schydtz, der var afgaaet ved døden lige efter 

 valget) og senere var han en af Bergens repræsentanter i 1862 — 63 

 (medlem af budgetkomiteen), 1864. 1871—73 og 1874—76 (Nærings- 

 komiteen no. 1). I stortinget indtog han snart en temmelig 

 fremskudt plads, hvad der bl. a. gav sig udslag i, at han paa samt- 

 lige ting fra 1862 af var medlem af valgkomiteen, og at han valgtes 

 til medlem af flere deputationer, saaledes ved aabningen af Stock- 

 holm-Gøteborgbanen i 1862, ved Haraldstøttens afsløring i 1872 

 og ved kroningen i Stockholm i 1873. 



Han gik i tinget nærmest sammen med det lille parti, som 

 dannedes af Sverdrup, Daae, Sørensen, Steen, Richter, Essendrop 

 og Krognæs, og som stod temmelig uafhængigt baade af bonde- 

 partiet og af det konservative parti, indtil Sverdrup i 1870 — 71 

 dannede sin liberale oppositionsmajoritet, hvortil det for en væsentlig 



