24 



D. C. Damelsseu. 



museum har som middel til spredning af kundskab, netop til de 

 „brede lag" inden befolkningen, til de lag, som ikke har stor tid 

 til at læse og ikke synderlig raad til at skaffe sig bøger, den be- 

 tydning gik ikke op for de mæncl, som ledede museet i de første 

 25 aar af dets tilværelse. De, som var medlemmer af muséfor- 

 eningen, hørte til de velstaaende klasser, og de var vel dengang 

 som nu, da den første opblussen af interesse var forbi, noksaa bla- 

 serte og overlegne ligeoverfor den indretning, de havde hjulpet med 

 at bringe til verden. Den slutning tror jeg, man har lov til at 

 drage af de stedse stigende restancelister over de aarlige bidrag 

 og fra opgaverne over antallet af besøgende. Fra Iste november 

 1851 til samme datum 1852 var antallet af medlemmer, der paa 

 de tre ugentlige aabningsdage besøgte museet, kun 300 (156 herrer, 

 144 damer) og det tiltrods for, at medlemsantallet var 245 (april 

 1852) og tiltrods for, at medlemmernes nærmeste kvindelige slegt- 

 ninger maa have været adgangsberettigede. Men rigtignok er be- 

 søget under de aarlige udstillinger i pinsedagene, til hvilke foruclen 

 foreningens medlemmer og deres nærmeste familie ogsaa enhver, 

 der havde skjænket en gave til museet, var adgangsberettiget, ikke 

 medtaget i dette antal, og det var visselig ganske stort. 



Og det kan heller ikke forundre synderlig, at interessen for 

 at besøge museet havde tåget af, naar man hører, hvilket uordnet 

 og uoversigtligt pulterkammer det daværende museum var, selv 

 efterat den saakaldte nye bygning var tåget i brug i 1841. Nogen 

 oversigtlig og systematisk ordning af de høist forskjelligartede gjen- 

 stande, samlingerne omfattede, var der ikke tale om og kunde der 

 vanskelig være tale om, da al sagkyndig hjælp manglede fuldstændig 

 lige til 1846 og selv efter ansættelsen af en konservator var rent 

 utilstrækkelig, paa grund af den ynkelig slette løn, der kunde bydes. 

 Det væsentlige arbeide med samlingernes bestyrelse faldt paa direk- 

 tionen, hvis medlemmer jo imidlertid ikke var fagmænd og ikke 

 altid havde tid til at sætte sig tilstrækkelig ind i de ting, der ved- 

 kom samlingerne, saaledes som gamle stiftamtmand Christie havde 

 gjort, der paa sine gamle dage, af hensyn til museet, gav sig ivrig 

 ifærd med zoologiske studier. Direktionen gjorde sit bedste og 

 udrettede særdeles meget nyttigt arbeide, men det var ikke at vente, 

 at nogle faa mænd, som var optagne af egne forretninger, skulde 

 formåa at holde god orden i et forholdsvis stort museum, særlig 

 da det var de samme folk, som styrede baade den antikvariske og 

 den naturhistoriske samling. Nogen god orden var der derfor heller 



