30 



D. C. Danielssen. 



finde sagkyndig bearbeidelse, og som kunde sprede kundskab til 

 alle lag af befolkningen. 



Nødvendigheden af at bringe nye mænd ind i musédirektioren 

 blev ogsaa indseet af nogle af dennes ældre medlemmer, særlig 

 konsul Meltzei, som ved generalforsamlingen i 1852 aftraadte som 

 direktør, efterat han havde drevet igjennem, at der til nye med- 

 lemmer af bestyrelsen, i hans sted og til komplettering af antallet, 

 blev foreslaaet 8 mænd, af hvilke overlæge Danielssen, rektor 

 Holmboe, landskabsmaler Reusch og amtmand Vogt blev valgte. 



Hermed var den mand kommen ind i musébestyrelsen, der 

 havde evner og energi til at tage arv efter stiftamtmand Christie 

 som den faktiske leder af museets anliggender, og efter hans initiativ 

 blev der meget snart vedtaget flere vigtige forandringer i museets 

 stel. Det blev bestemt, at direktionen skulde dele sig i to afdelin- 

 ger, en antikvarisk og en naturhistorisk, der hver fik sit særskilte 

 budget og sin særskilte konservator. Koren for den naturhistoriske, 

 Hy sing for den antikvariske. Af endnu langt større betydning 

 var imidlertid den forandring i museets love, som den nye „ diktator", 

 som hans kolleger snart kaldte ham, fik gjennemført paa general- 

 forsamlingen i mai 1853, og hvorved det blev bestemt, at samlin- 

 gerne skulde være aabne for alle og enhver, „under de indskrænk- 

 ninger, som direktionen maatte finde passende". Samlingerne var 

 herefter aabne for publikum to hverdage mellem 11 og 1 og hver 

 søndag paa samme tid for medlemmerne med familie. Herved blev 

 museet faktisk til en offentlig indretning tiltrods for, at den private 

 organisation bibeholdtes, og det store publikum, for hvem samlin- 

 gerne hidtil havde været omhyggelig afstængte, viste sin taknemme- 

 lighed ved en overordentlig sterk tilstrømning, saa direktionen i 

 flere møder maatte tage under overveielse, hvad der i den anled- 

 ning var at foretage „til ordens opretholdelse". 



Den store interesse, byens indvaanere saaledes viste for museet, 

 og den forøgede betydning, samlingerne fik ved det store besøg, 

 gjorde det berettiget for direktionen at stille forhøiede krav om 

 offentlige bidrag baacle til de aarlige udgifter og til ny bygning. 

 „Præsidentboligen" var faldefærdig, og den „nye bygning" var 

 baade uhensigtsmæssig og altfor liden, naar man maatte flytte ud 

 af den gamle. 



Danielssen fremsatte derfor i februar 1853 forslag om, at man 

 skulde inclgaa til kommunebestyrelsen om bevilgning af 12000 

 spd. til ny bygning. Den ansøgte sum bevilgedes ikke, men 



