44 



D. C. Danielssen. 



forum, undertiden gav sagernes afgjørelse en uventet retning. I 

 diskussionen manglede det ikke paa, at han ofte var paagaaende 

 hensynsløs, men saa taalte han ogsaa skarpe hug uden at bære 

 nag, naar kampen var forbi. 



I personlig omgang var Danielssen i besiddelse af usædvanlig 

 vindende egenskaber; et fond af elskværdighed kunde lyse ud af 

 hans klare øine, naar han var i godt humør og omgivet af en kreds 

 af venner og bekj endte — og i godt humør var han under de om- 

 stændigheder. Mange var derfor de, som ved sterke venskabsbaand 

 var knyttet til den gamle overlæge, og disse mange var ikke blot 

 — ja i de senere aar, da døden havde ryddet op blandt hans sam- 

 tidige, ikke engang mest — jevnaldrende af ham. I udpræget 

 grad havde Danielssen evnen til at holde sit sind ungt og mod- 

 tageligt, og til at sætte pris paa selv de yngstes selskab og samtale. 

 Nogen gammelmandsagtig indtørkethed og afsluttethed var der selv 

 i de siclste aar ikke tegn til; hans aand holdt sig i sjelden grad 

 modtagelig for nye tanker og nye indtryk — i saa høi grad, at 

 mangen en forholdsvis ung mancl kunde misunde ham den elasticitet, 

 han altid var i besiddelse af. Men var han end næsten altid elsk- 

 værdigheden selv mod sine venner og i det hele mod dem, der 

 kom i forhold til ham, og i usædvanlig grad og paa særdeles nobel 

 maade hjælpsom mod dem. saa kunde han ogsaa være hjertelig bøs> 

 naar det gjaldt, og skjælde og smelde ganske ordentlig, naar det 

 humør var over ham og tingene ikke gik efter hans hoved. Men 

 var uveiret over og himmelen klar igjen, saa var det gamle forhold 

 ogsaa helt og holdent gjenoprettet, og der sad ingen brod tilbage, 

 hverken i hans sind eller i den gjennemhegledes — det laa i gjen- 

 nemheglingens art og i den hjertensgodhed, som dog altid laa til- 

 grund for hans optræden. 



Et tungt savn efterlader derfor Danielssen i en stor vennekreds 

 af unge og gamle og blandt de, som han i embedsstilling eller i 

 egenskab af museets første mancl traadte i forhold til. Sent vil 

 hans minde dø i disses kreds, men endnu meget længere vil hans 

 minde leve i den by og i det land, til hvis bedste mænd han hørte 

 og i de videnskaber, som han ofrede sine kræfter. 



V. 



Det er en selvfølge, at de udmerkelser maatte være talrige, 

 som en mand med Danielssens udstrakte virksomhed blev gjenstand 



