52 



D. C. Danielssen. 



De klassiske arbeider, hvormed Danielssen grundlagde studiet af en af de 

 store medicinske gaader, vil for alle tider sikre ham en fremtrædende plads i 

 vor medicinske historie. 



I disse sine arbeider viste Danielssen sig- i besiddelse af en skarp og- gløg 

 observationsevne og et i sjelden grad uhildet kritisk blik ; men det centrale i 

 al Danielssens virken — paa medicinens som paa andre omraader var kjærlighed 

 til videnskaben. 



Denne kjærlighed var ofte det bestemmende i hans forhold til menneskene, 

 endnu oftere det bestemmende for hans standpunkt i alle de forskjellige forhold, 

 som han i sit lange virksomme liv blev stillet overfor, men altid fulgte den 

 ham i og beaandede hans daglige virke; den skabte de store arbeider i hans 

 unge alder, den lyste saa skjønt af hans aasyn, da han et par timer før sin død 

 talte med levende interesse om et medicinsk spørgsmaal. Denne hans kjærlighed 

 til videnskaben var stærk nok til at inspirere dem, som kom ham nær, og vi, som 

 er gammel nok til at ha den lykke at ha kjendt ham, mens han endnu stod i 

 sin fulde arbeidskraft, vi har fra ham modtaget stærke impulser i vort eget 

 arbeide. 



Med tak for hvad han har ydet til fremme af den medicinske videnskab, 

 med tak for, hvad han har været for os, hans kolleger, lægger jeg denne krans 

 paa hans kiste." 



Derpaa frembar konservator dr. Brun chor st med en blomster- 

 krans fra museets funktionærer disse sidstes tak og hilsen til den 

 afdøde i følgende ord: 



„Et tungt savn efterlades i et hjem, naar en kjær og omsorgsfuld far 

 berøves det. 



Det samme savn føler nu vi, der som museets funktionærer har maattet se 

 den gamle oveiiæge blive tat bort fra sin gjerning iblandt os. 



Vi vidste, det maatte ske, vi saa, at alderen gjorde sin ret gjældende, men 

 ■det var tungt alligevel at maatte skilles. 



Det var tungt, fordi han stod os saa nær. Han var ikke en kold og fjern 

 overordnet, der bare greb ind i tingenes gang af og til, et bestyrelsesmedlem, 

 der kan erstattes af et andet. Han tog sit tag i vort daglige arbeide side om 

 side med os. Han kjendte og forstod alle arbeidets detaljer, men havde ogsaa 

 den oversigt, der ledede det hele. Derfor er han vanskelig at erstatte. Derfor 

 er savnet tungt. 



Og det er tungt, fordi han har lært os at elske den institution, for hvis 

 fremgang han arbeidede i vor spidse. Hans klare blik for museets betydning, 

 hans stærke følelse af, at det bærer livskraft i sig og kan føres frem til større 

 maal — det har lært os at elske vort arbeide- for museets fremgang, men det 

 har ogsaa lært os, hvad museet har tabt i ham — den ivrigste arbeider i dets 

 tjeneste i disse firti aar. Derfor er savnet tungt. 



Men det er ogsaa tungt, fordi han var som en far for os alle. Han 

 skjændte hjertelig — som en kjærlig far — naar noget var galt. Han mødte os 

 med forstaaelsesfuld tilfredshed, naar han var fornøiet. Han glædede sig over 

 hver fremgang vi gjorde, og bar kjærlig over med vore feil. 



Derfor er savnet dobbelt tungt. 



Derfor er det med dyb sorg jeg paa alle museets funktionærers vegne 



